ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1183/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/1110/22 Категорія: 351000000 	Биченко І.Я. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       19 липня 2023 року                                                         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Новіков О.М., Гончар Н.І.	

учасники справи:
позивач (скаржник) – заступник керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2023 (повний текст складено 22.05.2023, суддя в суді першої інстанції Биченко І.Я.) у цивільній справі за позовом заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_2 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, 

в с т а н о в и в :

у червні 2022 року заступник керівника Смілянської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 119869,01 грн., що еквівалентно сумі 4371,75 євро відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ станом на 16.09.2019, а також судовий збір у розмірі 2481,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Смілянською окружною прокуратурою у ході опрацювання матеріалів Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки щодо стягнення плати за проїзд великоваговими транспортними засобами дорогами загального користування встановлено, що під час перевірки 16.09.2019 транспортного засобу DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом МАЗ 953000-011, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить відповідачу ОСОБА_2 , та яким керував водій ОСОБА_3 , виявлено порушення порядку проїзду великовагових/великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, а саме перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень (фактична повна маса становить 54,160 т при нормативно-допустимій 40 т) без оформлення дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданого уповноваженим на те органом, про що старшим державним інспектором Козлюком О.П. складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 16.09.2019 №0006146. На підставі вказаного акту Управлінням здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування за перевищення нормативних параметрів, згідно з яким ОСОБА_2 нараховано до сплати 4371,75 євро.
Разом з тим, згідно договору оренди вантажного автомобіля від 20.11.2018 транспортний засіб DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом МАЗ 953000-011, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , передано в оренду ТОВ «Баласт 2012», на строк до 19.11.2023.
Документи перевірки, у тому числі акт №0006146 та розрахунок №0006146, у судовому порядку не оскаржувалися. Нараховану плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування ОСОБА_2 до цього часу не відшкодовано, у зв`язку з чим плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування в сумі 4371,75 євро підлягає стягненню з ОСОБА_2 як власника транспортного засобу в судовому порядку.
Перевезення вантажу здійснювалося ТОВ «Баласт 2012», що підтверджується товарно-транспортною накладною №2874-ттн від 16.09.2019 та договором оренди вантажного автомобіля, який, у порушення ч.2 ст.799 ЦК України, нотаріально не посвідчений. 
З урахуванням висновку, викладеного ВС у постанові від 10.11.2021 у справі №747/45/20, покладення на власника транспортного засобу тягаря відповідальності за порушення вимог щодо здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень транспортним засобом презюмується. Про наявність договору оренди транспортного засобу водій не повідомляв інспектора управління Укртрансбезпеки при проведенні перевірки, хоча це питання з`ясовувалося. Отже саме відповідач, як власник великогабаритного транспортного засобу, має сплатити визначену Управлінням суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення.
Відповідач не спростував факт перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом та доказів, які б дали можливість визначити правову природу відносин, що виникли між водієм та власником транспортного засобу. Також відповідач не надав доказів оскарження в установленому порядку дій Укртрансбезпеки щодо фіксування правопорушення та нарахування суми збитків.
Зазначає, що Укртрансбезпекою з часу нарахування плати за проїзд вказаному перевізнику заходів щодо її стягнення не вжито внаслідок відсутності права на звернення з позовом до суду про стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та вкрай обмеженого фінансування видатків на сплату судового збору.
Враховуючи, що несплата відповідачем зазначених коштів призводить до їх ненадходження до спеціального фонду Державного бюджету України та, відповідно, до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, а державний орган – Укртрансбезпека, уповноважений на захист інтересів держави вже досить тривалий час, самоусувається від виконання покладених на нього обов`язків, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень, суттєво порушує економічні інтереси держави та вказує на наявність визначених ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» підстав для звернення прокурора до суду з даною позовною заявою в інтересах держави.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2023 позов у справі відхилено з посиланням на те, що плату, про стягнення якої просить прокурор, має здійснювати перевізник, а не відповідач, як власник транспортного засобу.

Першим заступником керівника Черкаської обласної прокуратури подано на вказане рішення суду 21.06.2023 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вказано на те, що водієм транспортного засобу при проведенні перевірки не надавалися договори оренди та позички транспортного засобу, які є різними за своїми умовами та складені в один день. Ці договори не були нотаріально посвідчені. Так як власник передав у встановленому порядку свій транспортний засіб у користування іншій особі, фактичний користувач мав отримати тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб, який у перевізника ТОВ «Баласт-2012» відсутній. Саме майном відповідача у справі (транспортним засобом) завдана шкода дорогам внаслідок перевищення вагових параметрів, відтак її має відшкодувати відповідач – постанови ВС від 10.11.2021 у справі №747/45/20, від 03.07.2019 у справі 819/1381/16 та від 28.09.2022 у справі №676/6985/19. У свою чергу відповідач матиме право у порядку регресу заявити вимоги про відшкодування перевізником здійснених витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача ОСОБА_2 просила суд апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції – залишити без змін, вважаючи його законним та належним чином обґрунтованим.

В своїх письмових поясненнях щодо суті справи Державна служба України з безпеки на транспорті підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора і просила суд їх задовольнити.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 119869,01 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником спеціалізованого вантажного автомобіля «DAF XF 95.430», д.н.з. НОМЕР_1 , є відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником спеціалізованого напівпричіп «МАЗ 953000-011», д.н.з. НОМЕР_5 , є також ОСОБА_2 
16 вересня 2019 року старшим державним інспектором Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Козлюком О.П. на ділянці дороги М-07 Київ – Ковель – Ягодин (КП Пуща-Водиця) проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягача) «DAF XF 95.430», д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом (напівпричепом) «МАЗ 953000-011», д.н.з. НОМЕР_2 , за результатами якого складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт №0006146 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.
Як вбачається з довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 16 вересня 2019 року, результатами вагового контролю встановлено, що навантаження на осі у тоннах становить: 1) 7,510; 2) 14,290; 3) 12,820; 4) 9,130; 5) 10,410.
Також, згідно вищевказаного акту: у пункті 5 «Суб`єкт, що перевіряється» зазначено ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , водій ОСОБА_3 ; у пункті 6 «Найменування та вид вантажу, в тому числі небезпечного» - пісок з відсівів дроблення; у пункті 7 «Маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування, кілометрів» - м. Коростень – м. Черкаси, 435 км; у пункті 8 «Повна маса, тонн»: нормативно допустима – 40 т, фактична – 54,160 т; у пункті 10 «Осьові навантаження, тонн»: нормативно допустиме – 11, 11, 22, фактичне – 7,510, 14,290, 32,360.
Зазначений акт підписаний водієм перевіреного транспортного засобу ОСОБА_3 .  
Пунктом 30 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року встановлено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.
Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.
Відповідно до п.31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.
16 вересня 2019 року старшим державним інспектором Козлюком О.П. складено розрахунок №0006146 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (постанова КМУ від 27 червня 2007 року №879), згідно ТТН від 16 вересня 2019 року №2875, відповідно до якого, ОСОБА_2 за пройдену автомобілем «DAF XF 95.430», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , відстань 435 км по маршруту м. Коростень – м. Черкаси, за результатами вищевказаного перевищення вагових параметрів транспортного засобу, нараховано до сплати 4371,75 євро.
У даному розрахунку наявні відомості про отримання його копії водієм ОСОБА_3 .
Крім того, як вбачається з товарно-транспортної накладної №2875-ттн від 16 вересня 2019 року, автомобіль «ДАФ», д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , здійснював перевезення піску з відсівів дроблення фракцій у кількості 30 т. Пункт навантаження – Житомирська область, Коростень, Сосновського, 67. Пункт розвантаження – м. Черкаси. Вантажовідправник – АТ «Коростенський кар`єр». Вантажоодержувач – ТОВ «Круг-Будкомплект». Автомобільний перевізник «Баласт 2012».
Тобто по результатам здійснення габаритно-вагового контролю від 16 вересня 2019 року уповноваженим працівникам було відомо про те, що перевізником, який допустив перевантаження транспортного засобу є саме ТОВ «Баласт 2012».
При цьому мають бути відхилені апеляційні доводи прокурора про те, що водієм транспортного засобу при проведенні перевірки не надавалися договори оренди та позички транспортного засобу, адже визначальне значення має саме факт обізнаності уповноваженого органу з тим, що перевезення здійснюється відмінним від власника транспортного засобу користувачем.
13 листопада 2019 року Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки складено лист №700027/18/24-19, адресатом в якому зазначено ОСОБА_2 , відповідно до якого, Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки повідомляє, що відповідно до розрахунку від 16 вересня 2019 року №0006146, під час здійснення рейдової перевірки, а саме габаритно-вагового контролю транспортного засобу виявлено порушення порядку проїзду великовагових/великогабаритних засобів автомобільними дорогами загального користування. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган. Невнесення плати за проїзд спричинить недотримання коштів державним бюджетом України. Враховуючи викладене, Укртрансбезпека, з метою захисту інтересів держави, у разі несплати коштів за проїзд у добровільному порядку, змушена буде звернутися до прокуратури області, ініціювавши примусове стягнення нарахованих коштів.
Відповідно до п.23 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року, власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.
Згідно п.28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.
Прокурор стверджує, що покладання на власника транспортного засобу тягаря відповідальності за порушення вимог щодо здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень транспортним засобом презюмується, внаслідок чого і просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 119869 гривень 01 копійка, що еквівалентно сумі 4371,75 євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 16 вересня 2019 року.
Натомість, представник відповідача наполягав на тому, що транспортний засіб був переданий в користування ТОВ «Баласт 2012», який і був перевізником вантажу з перевищенням вагових обмежень, при цьому жодних трудових правовідносин між відповідачем та водієм вказаного транспортного засобум не було, договори на перевезення між ними не укладались. Стверджував, що у даному випадку, відповідач не є перевізником, а тому підстави для стягнення з неї плати за проїзд відсутні.
При цьому згідно п.1 договору оренди вантажного автомобіля, укладеного 20 листопада 2018 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ «Баласт 2012», орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння наступне майно: п.1.1 – Вантажний автомобіль DAF XF 95.430, рік випуску 2005, тип: спеціалізований вантажний – спеціалізований сідловий тягач-Е, зареєстрований ТСЦ 714107.11.2018 року, державний номер НОМЕР_1 , вартість автомобіля 400 000,00 гривень; п.1.2 – Спеціалізованрий напівпричіп-самоскид-Е марки МАЗ 953000-011, рік випуску 2007, тип: спеціалізований п/пр.-самоскид-Е, зареєстрований ТСЦ 7141 14.11.2018 року, державний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до п.2 зазначеного Договору оренди, автомобіль, що орендується, буде використовуватися орендарем для перевезень вантажу продукції, що реалізується товариством. Територія перевезень визначається адміністративно-територіальними межами України.
Згідно п.3 вказаного Договору оренди, передача автомобіля в оренду здійснюється в момент підписання даного договору.
Відповідно до п.4 зазначеного Договору оренди, термін оренди складає 5 років від 20 листопада 2018 року до 19 листопада 2023 року.
Згідно п.8.2 вказаного Договору оренди, повернення автомобіля відбувається за актом прийому-передачі.
За приписами ч.2 ст.799 ЦК України договір оренди транспортного засобу підлягає нотаріальному посвідченню.
Частиною 1 статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відтак, як вірно вказав в апеляційній скарзі прокурор, зазначений договір оренди транспортного засобу, який нотаріально посвідчено не було, є нікчемним.
Далі, як вбачається з довіреності серії ННР №563560 від 12 листопада 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. та зареєстрованої в реєстрі за №5188, ОСОБА_2 цією довіреністю уповноважила ОСОБА_4 керувати, розпоряджатися (продати, обміняти, оформити та підписати договір оренди, тощо) належним їй на підставі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію ТЗ) НОМЕР_3 виданого ТСЦ 7141 07.11.2018 року автомобілем: марки DAF XF 95.430, рік випуску 2005, тип спеціалізований вантажний – спеціалізований сідловий тягач-Е, колір білий, шасі (кузов, рама) НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований ТСЦ 7141 07.11.2018 року.
Відповідно до довіреності серії ННР №993809 від 15 листопада 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. та зареєстрованої в реєстрі за №5260, ОСОБА_2 цією довіреністю уповноважила ОСОБА_4 керувати, розпоряджатися (продати, обміняти, оформити та підписати договір оренди, тощо) належним їй на підставі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію ТЗ) НОМЕР_4 виданого ТСЦ 7141 14.11.2018 року спеціалізованим напівпричіпом – спеціалізованим н/пр.-самоскид-Е: марки МАЗ 953000-011, рік випуску 2007, шасі (кузов, рама) НОМЕР_7 , колір жовтий, державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 14.11.2018 року.
Так відповідно до п.1.1 Договору позички транспортного засобу №2 від 20.11.2018, позичкодавець передає, а користувач приймає в тимчасове безоплатне користування вантажний автомобіль марки DAF XF 95.430, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , тип - спеціалізований вантажний – спеціалізований сідловий тягач-Е.
Згідно п.1.2 зазначеного Договору позички транспортного засобу №2, позичкодавець передає, а користувач приймає в тимчасове безоплатне користування спеціалізований напівпричіп – спеціалізований н/пр-самоскид-Е марки МАЗ 953000-011, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .
Відповідно до п.2.1 Договору позички транспортного засобу №2, строк, на який передається в користування транспортний засіб, становить 60 календарних місяців з моменту його передання.
Згідно п.3.1-3.2 Договору позички транспортного засобу №2, позичкодавець у триденний строк з моенту підписання договору має передати транспортний засіб користувачеві. Транспортний засіб вважається переданим з моменту підписання сторонами (уповноваженими представниками сторін) акта приймання-передачі.
Відповідно до п.5.1.-5.2 Договору позички транспортного засобу №2, користувач зобов`язується протягом двох календарних днів після закінчення дії договору повернути позичкодавцеві транспортний засіб у такому стані, в якому він перебував на момент його передання користувачеві, з урахуванням нормального зносу. Транспортний засіб уважається повернутим позичкодавцеві користувачем з моменту підписання акта приймання-передачі сторонами (уповноваженими представниками сторін).
Згідно п.8.1 Договору позички транспортного засобу №2, договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами (уповноваженими представниками сторін) і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Відповідно до п.9.2 Договору позички транспортного засобу №2, після підписання договору всі попередні переговори, листування, договору та будь-які інші усні або письмові домовленості сторін, що стосуються умов договору, втрачають юридичну силу, але можуть використовуватися для тлумачення умов договору.
Відтак ТОВ «Баласт 2012» користувалося вантажним автомобілем «DAF XF 95.430», д.н.з. НОМЕР_1 , під час перевезення вантажу з перевищенням дозволеної ваги, на відповідній правовій підставі, зокрема, за договором позички від 20.11.2018, який за приписами законодавства не підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.
У даному випадку апеляційний суд враховує, що за приписами ч.4 ст.828 ЦК України договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Однак вантажний автомобіль є наземним самохідним транспортним засобом, отже договір позички такого майна стороною якого є фізична особа обов`язковому нотаріальному посвідченню не підлягає, що по суті скаржником не спростовується.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені в ЗУ «Про автомобільний транспорт», згідно ст. 1 якого автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.
Відповідно до вимог частини першої та другої ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Згідно з частиною четвертою ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879)
Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Власники (балансоутримувачі) пунктів габаритно-вагового контролю здійснюють фінансування робіт (послуг) з їх утримання, обслуговування та забезпечення функціонування.
Відповідно до пункту 23 Порядку № 879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.
Згідно з пунктом 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.
Отже саме відповідач як власник великогабаритного транспортного засобу по замовчуванню має сплачувати визначену Управлінням суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення.
У постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 747/45/20 зазначено, що тлумачення норм Закону №2344-III, Порядку № 879 свідчить, що за загальним правилом саме власник транспортного засобу має нести цивільно-правову відповідальність у виді плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортного засобу, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Спростувати цю презумпцію має власник транспортного засобу.
Так відповідно до ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» відповідальність за порушення Закону покладено на перевізників.
Положеннями ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів чи (та) пасажирів транспортними засобами.
При цьому, необхідно розрізняти поняття власника та перевізника, оскільки перевізник не обов`язково має транспортний засіб у власності.
Також, не ототожнюється поняття перевізника із фактичним користувачем транспортного засобу - водієм, який керує ним на час перевірки за трудовою або іншою угодою.
Особа перевізника встановлюється за документами, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, перелік яких визначено статтею 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт».
У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі №925/16/19, аналізуючи положення Порядку №879, дійшла висновку, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.
За усталеною правовою позицією, викладеною зокрема Великою Палатою Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 803/3/18, від 12 лютого 2020 року у справі №926/16/19, плата за проїзд великоваговим транспортним засобом за своєю правовою природою не є штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, а порядок справляння, в тому числі розрахунку уповноваженим органом, регламентовано Порядком № 879.
Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Оскільки при розгляді справи встановлено, що відповідач, як власник транспортного засобу, не здійснювала перевезення вантажу з перевищенням дозволеного навантаження, що, натомість, проводила інша особа, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом – ТОВ «Баласт 2012» за договором позички від 20.11.2018, саме останнє має відповідати за позовними вимогами, заявленими у цій справі, що свідчить про правильність висновків суду першої інстанції по суті спору.
При цьому мають бути відхилені апеляційні доводи прокурора про те, що так як власник передав у встановленому порядку свій транспортний засіб у користування іншій особі, фактичний користувач мав отримати тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб, який у перевізника ТОВ «Баласт-2012» відсутній, адже зазначені обставини не усувають законність використання автомобіля саме перевізником на підставі дійсного та чинного договору позички транспортного засобу від 20.11.2018.
З цих же підстав апеляційний суд не погоджується із вказівками скаржника на те, що саме майном відповідача у справі завдана шкода дорогам внаслідок перевищення вагових параметрів, відтак її має відшкодувати відповідач, який матиме право у порядку регресу заявити вимоги про відшкодування перевізником здійснених витрат, оскільки такі висновки суперечать позиції ВС з даного питання, викладеній у Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі №925/16/19 та вимогам закону вцілому.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2023 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2023 у цивільній справі за позовом заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_2 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 19.07. 2023.

Суддя-доповідач                 

Судді