ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року

м. Київ

cправа №  925/412/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С., 
секретар судового засідання - Корнієнко О. В., 
за участю представників:
Товариства з обмеженою 
відповідальністю «ЖОЛУДСЬК-АГРО» - не з`явився,
Приватного акціонерного товариства 
«Лебединський насінневий завод» - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу (із урахуванням нової редакції касаційної скарги) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖОЛУДСЬК-АГРО»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2023 (у складі колегії суддів: Коротун О. М. (головуючий), Майданевич А. Г., Сулім В. В.)
та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 18.05.2023 (суддя Гладун А. І.) про залишення без розгляду позову 
у справі № 925/412/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖОЛУДСЬК-АГРО»
до Приватного акціонерного товариства «Лебединський насінневий завод»
про зобов`язання замінити неякісний товар,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖОЛУДСЬК-АГРО» (далі - ТОВ «ЖОЛУДСЬК-АГРО») звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Лебединський насінневий завод» (далі - ПрАТ «Лебединський насінневий завод») про зобов`язання замінити неякісний товар. 
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов договору поставки  від 18.03.2022 № Д-ВА-22-02178 щодо відповідності товару (насіння кукурудзи) заявленим у договорі якісним показникам. 
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 18.04.2023 позов                                 ТОВ «ЖОЛУДСЬК-АГРО» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі   № 925/412/23; підготовче засідання призначено на 09.05.2023.
20.04.2023 ПрАТ «Лебединський насінневий завод» подало до суду заперечення проти розгляду спору в господарському суді та просило залишити позов ТОВ «ЖОЛУДСЬК-АГРО» без розгляду з тих підстав, що у пункті 10.2 договору поставки від 18.03.2022 № Д-ВА-22-02178 міститься третейське застереження про передачу будь-якого спору, що може виникнути по даному договору або у зв`язку з ним на розгляд Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник».
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 18.05.2023, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2023, позов ТОВ «ЖОЛУДСЬК-АГРО» до ПрАТ «Лебединський насінневий завод» про зобов`язання замінити неякісний товар залишено без розгляду на підставі пункту 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) .
Не погоджуючись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у серпні               2023 року ТОВ «ЖОЛУДСЬК-АГРО» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права (абзац 2 частини 2 статті 287 ГПК України), просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2023 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 18.05.2023 скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Касаційну скаргу обґрунтовано, зокрема тим, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень неправильно застосовано положення пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України. Також скаржник зазначає, що залишаючи без розгляду його позов суди попередніх інстанцій порушили гарантоване законом право на звернення до господарського суду. Крім того, скаржник зауважує, що третейські суди  відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не можуть здійснювати правосуддя на території, на якій введено воєнний стан. Разом з цим, позивач посилається на неврахування судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень висновків, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2016 у справі № 910/10565/16.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.08.2023 відкрито касаційне провадження у справі № 925/412/23 за касаційною скаргою ТОВ «ЖОЛУДСЬК-АГРО» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2023 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 18.05.2023 з підстави, передбаченої абзацом 2 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.09.2023.
У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ «Лебединський насінневий завод» зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень та безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі, оскільки між сторонами укладено третейську угоду у вигляді третейського застереження про передачу всіх спорів на вирішення третейського суду, яка не визнавалась судом недійсною, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Сторони у судове засідання своїх представників не направили.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення сторонам ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, відсутність будь-яких заяв від сторін щодо розгляду справи, а також те, що ТОВ «ЖОЛУДСЬК-АГРО» як особа, яка подала касаційну скаргу, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, має цікавитись про стан відомого йому судового провадження (рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»), явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників сторін. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 300 ГПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2).
Верховний Суд, переглянувши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах доводів і вимог касаційної скарги, виходить із такого.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, 18.03.2022 між ТОВ «ЖОЛУДСЬК-АГРО» (покупець) та ПрАТ «Лебединський насінневий завод» (постачальник) укладено договір поставки № Д-ВА-22-02178, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцю товар, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити цей товар.
У пункті 10.2 договору сторони встановили, що на вимогу будь-якої зі сторін, спір по даному договору може бути переданий на вирішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник». Сторони погодили, що норми даного пункту договору є третейською угодою у вигляді третейського застереження, і погоджують передачу будь-якого спору, що може виникнути по даному договору або в зв`язку з ним, на розгляд третейського суду за бажанням будь-якої зі сторін. Сторони погоджуються з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватись Регламент Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник», а розгляд спорів буде здійснюватися одноособово суддею Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник» Стадником Павлом Вікторовичем, а за відсутності можливості розгляду спору зазначеним суддею - будь-яким суддею Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при корпорації «Радник» призначеним його головою.
Якщо жодна зі сторін не заявить вимогу про передачу спору по цьому договору на вирішення до Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник», умови третейської угоди не застосовуються і спір підлягає вирішенню в господарських судах України (пункт 10.3 договору).
Отже, уклавши договір поставки, в якому міститься третейське застереження, сторони погодили, що розгляд усіх спорів, розбіжностей або вимог, що виникають за договором, відбувається у визначеному ними третейському суді за його правилами та регламентом. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
Завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону ( стаття 3 Закону України «Про третейські суди»).
За змістом статті 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.
Статтею 12 зазначеного вище Закону передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди (частина 1). Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує (частина 3).
Частиною 5 статті 4 ГПК України встановлено, що угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
Право сторін на передачу спору для вирішення третейським судом також передбачено статтею 22 ГПК України.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Тобто, у разі наявності третейської угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України заперечення щодо розгляду спору в господарських судах, господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті.
Господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті третейської угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності третейської угоди.
Крім того, суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві третейського суду, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в третейській угоді вказівки на місце проведення третейського розгляду чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певного третейського суду чи регламенту, за яким має здійснюватися третейський розгляд. 
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 906/493/16.
Судами попередніх інстанцій встановлено факт включення сторонами у договір поставки № Д-ВА-22-02178 від 18.03.2022, укладений між ТОВ «ЖОЛУДСЬК-АГРО» та ПрАТ «Лебединський насінневий завод», третейського застереження, яке міститься у розділі 10 договору, зміст якого відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про третейські суди». 
До початку розгляду справи по суті, відповідач звернувся до господарського суду з запереченням проти розгляду спору в господарському суді та просив залишити позов ТОВ «ЖОЛУДСЬК-АГРО» без розгляду відповідно до пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України, посилаючись на укладення між сторонами третейської угоди у вигляді третейського застереження, що міститься у договорі поставки № Д-ВА-22-02178 від 18.03.2022.
Судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено обставин щодо недійсності або втрати чинності третейської угоди, а також неможливості її виконання.
Враховуючи викладене та зважаючи на наведені положення законодавства, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 226 ГПК України.
Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції, наведеної у постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2016 у справі № 910/10565/16, оскільки за змістом частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме у постановах Верховного Суду, тоді як постанови Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики, та не є обов`язковими для врахування при застосуванні судами норм права у розумінні цієї правової норми (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 916/806/19, від 10.06.2020 у справі  № 914/2259/17).
Також, Верховний Суд зазначає про безпідставність доводів позивача щодо порушення судами попередніх інстанцій гарантованого законом права на звернення до господарського суду, з огляду на наступне.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
Зазначена норма кореспондується у частині надання відповідних гарантій зі статтею 55 Конституції України.
Згідно з частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Отже, погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору, сторона договору погоджується із обов`язковістю їх виконання в силу положень статей 525, 526 ЦК України. 
Наявність дійсного третейського застереження та обов`язковість звернення до третейського суду за наявності волі на розгляд справи третейським судом, не є обмеженням права сторони на судовий захист, гарантованих статтею 6 Конвенції, статтею 55 Конституції України.
При цьому, норми Закону України «Про третейські суди» гарантують, у даному випадку, учасникам господарських відносин право розраховувати на швидкий та ефективний спосіб вирішення господарського спору альтернативним шляхом. 
Крім того, Верховний Суд не бере до уваги доводи скаржника про те, що третейські суди не можуть здійснювати правосуддя під час дії на території України воєнного стану, з огляду на таке.
Відповідно до положень Закону України «Про третейські суди» третейські суди є недержавними органами захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин. Третейський розгляд здійснюють постійно діючи третейські суди та третейські суди для вирішення конкретного спору.
Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (стаття 125 Конституції України).
Отже, третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя, а є лише актами недержавної юрисдикційної діяльності з вирішення спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 309 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖОЛУДСЬК-АГРО» залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2023 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 18.05.2023 у справі 
№ 925/412/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий  суддя                                                             І. С. Берднік
Судді:                                                                                              В. А. Зуєв
                                                                                              І. С. Міщенко