Ухвала
 
08 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 519/714/20
провадження № 61-12694ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
розглянувши касаційні скарги  ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 14 грудня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів, розірвання договору, визнання підпису недійсним, стягнення грошових коштів, пені, штрафів, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
31 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивований тим, що у 2015 році як споживач фінансових послуг вступила                            у відносини з виконавцем фінансових послуг АТ КБ «ПриватБанк», приблизно в той же час вступила у відносини з виконавцем фінансових послуг АТ «Державний ощадний банк України». Якість отриманої нею фінансової послуги не влаштовує, тому як банками не виконані умови Договору та порушено чинне законодавство щодо захисту її платіжних карток під час шахрайських дій по відношенню до неї                    04 травня 2020 року. Нею понесено матеріальні збитки на суму 37 540,00 грн, а саме: три перекази на платіжну картку НОМЕР_1 клієнта ПриватБанку  ОСОБА_2 - два по 9 200,00 грн з її картки «Універсальна» і третій на суму 9100,00 грн з її картки для виплат (пенсійної), два перекази на електронний гаманець через Ощадбота                        з її двох зарплатних карток Ощадбанку на загальну суму 9180,00 грн. Про шахрайські дії повідомила того ж дня Банки та подала заяву про злочин до поліції.
Позивач ОСОБА_1 просила:
розірвати кредитний договір-приєднання з АТ КБ «ПриватБанк» у односторонньому порядку без виплати кредиту;
визнати її підпис під примірником кредитного договору-приєднання з АТ КБ «ПриватБанк» у електронному вигляді за 2019 рік недійсним;
стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти в сумі 9 100,00 грн, пеню і штрафи згідно чинного законодавства;
стягнути з АТ «Ощадбанк» на її користь кошти в сумі 9 180,00 грн, пеню і штрафи згідно чинного законодавства;
стягнути з банків на її користь моральне відшкодування у розмірі її матеріальних втрат, а саме 45 000,00 грн.
Рішенням Южного міського суду Одеської області від 14 грудня 2020 року                                     в задоволенні позову відмовлено.
Висновок суду мотивовано недоведеністю вимог про розірвання кредитного договору та відсутністю підстав для відповідальності відповідачів за вимогами про стягнення грошових коштів, пені, штрафів, відшкодування моральної шкоди.
Постановою Одеського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Южного міського суду Одеської області від 14 грудня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, пені, штрафів, відшкодування моральної шкоди - змінено в його мотивувальній частині, виключено зазначення обставин з кримінального провадження і висновки щодо наданих у кримінальному провадженні пояснень, та залишено без змін в його резолютивній частині.
У серпні 2023 року до Верховного Суду надійшли касаційні скарги                                         ОСОБА_1  на рішення Южного міського суду Одеської області від 14 грудня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року.
У касаційних скаргах заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вони подані         на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу                            до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ,                                   які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження,                         та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389                             та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.
Спірні правовідносини не становлять значної складності для вирішення судами,                    а ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 =                        671 000,00 грн).
Колегія суддів надала оцінку предмету спору, нормативно-правовому регулюванню спірних правовідносин, внаслідок чого дійшла висновку про те, що справа                                     є незначної складності та не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.
Таким чином, вищевказана справа визнається малозначною в силу вимог пункту       2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником                                не наведено.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно                         до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень                               в касаційному порядку.
Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник                           не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема                           й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів                              у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження                                   (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано                             на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи                             від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно                          до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,                         де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,                                    яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень                                     та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після                                їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення                            у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року,   § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційні скарги на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню,                                   у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами  ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області                   від 14 грудня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів, розірвання договору, визнання підпису недійсним, стягнення грошових коштів, пені, штрафів, відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             Є. В. Петров
 
                                                                                                                           А. І. Грушицький
 
                                                                                                                           І. В. Литвиненко