Справа № 367/4482/23                                                                                        Головуючий в суді І інстанції - Горбачова О.В. 
Провадження № 33/824/3987/2023                                                                      Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И 
05 вересня 2023 року                                                                                                   м. Київ  
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,
 
          секретар:                                                                                          Сіваєва Ю.В.,
          за участю:                                                                                                             
          особи, яка притягається до відповідальності                              ОСОБА_1 ,
          захисника                                                                                        Михалевич І.М.,
          потерпілого                                                                                      ОСОБА_2 ,
          представника потерпілого                                                             Лебеденка М.Б.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 17 липня 2023 року, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
 
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
Як встановлено судом першої інстанції, 18 червня 2023 року о 09 год. 30 хв. гр.. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , змінила замки у квартиру та виставила речі колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , не впускає його до житла, тим самим вчинила економічне насильство у родині, позбавивши його доступу до житла.
Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 17 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП та накладено на останню адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадяни, що становить 170 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ірпінського міського суду Київської області від 17 липня 2023 року у відповідності до п. 3 ст. 293 КУпАП та закрити провадження у справі за відсутності в її діях складу і події адміністративного правопорушення. Скасувати протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 476996 з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення відповідно до ч.1 ст.247 КУпАП. Вирішити питання щодо судових витрат.
            В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що не зрозуміло з яких підстав ОСОБА_2 був визнаний судом потерпілим, та яка моральна чи матеріальна шкода було йому спричинена. Крім того, в той самий момент в слідстві знаходяться матеріали кримінальних проваджень, за якими ОСОБА_1 сумісно з її дитиною є потерпілими від домашнього насильстваз ознаками ст.ст. 129, 356 КК України.
            Крім того, апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення був складений на неї за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру щодо колишнього чоловіка, шлюб з яким розірвано судовим рішенням. Однак ОСОБА_1 звертає увагу на те, що з колишнім чоловіком вона в шлюбі не перебуває, право власності на квартиру належить ОСОБА_1 , а колишній чоловік там навіть не прописаний.
            Також, на думку ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 476996 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
            Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не визначив кому саме була завдана шкода, оскільки в оскаржуваній постанові не зазначена потерпіла особа та яку шкоду їй було завдано. Окрім того, суд не врахував навмисний характер вчиненого порушення, ступінь вини правопорушника за збігом обставин, які обумовили ті події без наслідків для суспільства, також судом не враховані обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідльаність.
            Крім цього, ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції при визначені виду і розміру стягнення, зробив передчасний висновок щодо майнового стану останньої та не врахував фінансові труднощі, у зв`язку з тим, що її колишній чоловік тривалий час не сплачує аліменти.
 
Заслухавши доповідь судді, 
пояснення ОСОБА_1 та захисника Михалевич І.М., які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити,
пояснення  потерпілого ОСОБА_2  та його представника Лебеденка М.Б., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП домашнє насильство це умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Висновок, викладений у постанові судді Ірпінського міського суду Київської області від 17.07.2023 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №974519 від 19 червня 2023 року, письмовою заявою потерпілого ОСОБА_2 ,  протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 18.06.2023, поясненнями ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.
Так, із письмової заяви потерпілого ОСОБА_2   убачається, що він просив притягнути до відповідальності його колишню дружину ОСОБА_1 , яка 18.06.2023 року приблизно о 9-30 год. вчинила відносно потерпілого домашнє насильство, а саме із групою невстановлених осіб чоловічої статі виселила та заблокувала ОСОБА_2 доступ до їх спільної квартири АДРЕСА_2 , придбану в зареєстрованому шлюбі. З 18.06.2023 року у ОСОБА_2 не має фактичного місця проживання, до вказаної вище квартири, у зв`язку з тим. Що невстановлені особи чоловічої статі зранку 18.06.2023 змінили замки вхідних дверей та доступ до проживання потерпілого позбавлено, чим спричинили до нього економічне насильство у виді позбавлення житла (а.с.3).
Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечувала факту того, що нею 18.06.2023 року було змінено замки у квартирі АДРЕСА_2 . Крім того,  ОСОБА_1 пояснила, що дійсно перебувала в шлюбі з потерпілим ОСОБА_2 до 18.05.2023 року  і вони разом проживали в квартирі АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 , але вона придбана у період шлюбу. ОСОБА_2 проживав у квартирі десь на протязі 4-5 років, станом на 18.06.2023 року він також в ній проживав та в ній були його особисті речі. Також зазначила, що замки змінила в квартирі для того, щоб потерпілий не мав до неї доступу. Вона вважає, що оскільки право власності на цю квартиру зареєстровано за нею, то вона єдина має право нею користуватися.
Потерпілий ОСОБА_2 пояснив в суді апеляційної інстанції, що він дійсно з 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . У період шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_2 , де проживали з моменту придбання. На даний момент шлюб розірвали. 18.06.2023 р. він приблизно о 7.00 год. ранку поїхав на роботу, а коли повернувся в цей же день приблизно о 9-30 год. та не зміг потрапити до квартири, оскільки ОСОБА_1 змінила замки. В цій квартирі залишилось багато його речей та гроші, оскільки в ній він постійно проживав, іншого житла він не має. І в Ірпінському міському суді є позов щодо розподілу даної квартири.
Таким чином, з письмової заяви потерпілого ОСОБА_2 та з пояснень, наданих в суді апеляційної інстанції як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 , убачається, ОСОБА_1 вчинила насильство економічного  характеру, а саме умисно позбавила житла ОСОБА_2 .
Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, чи була або могла бути завдана шкода потерпілому, оскільки у протоколі викладені дії ОСОБА_1 , яка, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , змінила замки у квартиру та виставила речі колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , не впускає його до житла, тобто вчинила економічне насильство, і такі дії могли завдати шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого, що охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
При цьому посилання захисника на те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою умовою якого є настання негативних наслідків, є необґрунтованим, оскільки диспозицією вказаної статті передбачено не лише завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а й можливість завдання такої шкоди. 
Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та недоведеність її винуватості у вчиненні вказаного правопорушення, є безпідставними.
Доводи апелянта про незаконність, необґрунтованість постанови судді, неналежність та недопустимість доказів у справі апеляційний суд вважає безпідставними й до уваги не бере.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_1 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 17 липня 2023 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 17 липня 2023 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                       О.М. Рудніченко