12.09.23
22-ц/812/778/23
Справа №479/85/23
Провадження № 22-ц/812/778/23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
12 вересня 2023 року                                                 м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 09 травня 2023 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Репушевською О.В., повний текст складено 12 травня 2023 року, у цивільній справі за ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В:
У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 17 грудня 2021 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір безпроцентної позики, за яким він позичив відповідачеві 180 000,00 грн. 
Зазначає, що даний договір підтверджено письмовою розпискою, яку власноруч підписала відповідач. Згідно умов договору ОСОБА_1 повинна була повернути грошові кошти за першою вимогою. Разом з тим, відповідачка посилаючись на складні життєві обставини систематично ухилялась від виконання зобов`язання щодо оплати боргу.
Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг за договором позики в розмірі 180 000,00 грн., а також понесені судові витрати.
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 09 травня 2023 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 180 000 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 1800 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що факт укладання сторонами договору позики у простій письмовій формі та передачу грошових коштів ОСОБА_1 встановлений, тому позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та доведеними.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення є необ`єктивним, необґрунтованим та винесеним із грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства, в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в рішенні обставинам справи, а тому просила про його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 09 березня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без урахування обставин та складності справи, яку відповідачка не отримувала, також не отримувала і копію позовної заяви та додатками до неї.
Посилається на те, що вона в судовому засіданні 09.03.2023 року позов не визнала та заперечувала проти його задоволення вказала, що кошти у розмірі 180000 грн. від позивача не отримувала, розписку власноруч не писала, лише поставила свій підпис на документі який надав їй позивач, зі змістом якого не ознайомилась.
09 травня 2023 року на розгляд вона не з`явилась з поважних на то причин, оскільки перебувала на обстежені в Одеській обласній клінічній лікарні з 08 травня 2023 року по 09 травня 2023 року, що в свою чергу не дало можливості бути присутньою при розгляді справи та здійснити захист своїх прав, а саме - подання клопотання про перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначення почеркознавчої експертизи.
Більш, того, враховуючи похилий вік відповідачки судом не було роз`яснено її право на отримання безоплатної правової допомоги, тобто порушено її право на захист. 
На її думку, враховуючи обставини та предмет позову - стягнення боргу за договором позики, сума якого є значною, та має суттєве значення для сторін по справі, обсяг та характер доказів у справі, категорію та складність справи, що розгляд справи становить значний суспільний інтерес, цивільну справу необхідно було розглядати за правилами загального позовного провадження
У відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Про розгляду справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина1 стаття 4 ЦПК України).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 17 грудня 2021 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 ( позичальник) у простій письмовій формі укладено договір безпроцентної позики грошей, за умовами якого позикодавець передав позичальнику 180 000 грн., а остання зобов`язалася повернути таку суму протягом 30 днів від першої вимоги позикодавця, сума позики прийнята в повному обсязі від позикодавця позичальником до підписання цього договору (а.с.5).
На підтвердження факту передачі грошових коштів відповідач видала позивачеві розписку від 17 грудня 2021 року (а.с.6). 
05 лютого 2022 року позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів в сумі 180 000 грн., яке нею отримано 13 лютого 2022 року ( а.с.7,9).
Грошові кошти на момент розгляду справи судом за вказаними договорами позики відповідачем позивачу не повернуто, що підтверджується відсутністю будь-яких відміток про повернення боргу на оригіналі розписки.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог.
З таким висновком колегія суддів апеляційного суду погоджується у повному обсязі з огляду на наступні обставини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Предметом даного спору є стягнення грошових коштів за договором позики.
Так, поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 442/8157/15-ц, на які посилається заявник у касаційній скарзі, та у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, яка переглядається апеляційним судом, позивачем на підтвердження укладення між сторонами договору позики та його умов, надано договір позики від 17 грудня 2021 року та розписку про отримання відповідачкою від позивача грошових коштів від цієї ж дати.
У свою чергу, ОСОБА_1 відповідних доказів щодо відсутності у неї волевиявлення на укладання договору позики та отримання у борг суми грошових коштів суду не надано.
Задовольняючи позов, суд першої інстанцій, належним чином дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, виходячи із характеру правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем, дійшли обґрунтованого висновку, що між сторонами укладено договори позики, що пов`язано з певними правовими наслідками, а саме отримання грошових коштів та обов`язок їх повернення.
Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18
Встановивши, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми боргу за договором позики.
З таким висновком суду першої інстанцій погоджується й колегія суддів апеляційного суду, у зв`язку з чим відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів зазначає таке.
ОСОБА_1 аргументувала свою апеляційну скаргу тим, що розгляд цієї справи слід було проводити за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Звертаючись до суду з позовними вимогами, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором позики від у розмірі 180000грн.
Таким чином установлено, що ціна позову справи, що переглядається в апеляційному порядку становить 180000 грн.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ (пункт 1 частина четверта статті 19 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 9статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
З матеріалів справи відомо, що з позовними вимогами ОСОБА_2 звернувся до суду у січні 2023 року.
Розмір прожиткового мінімум для працездатних станом на 01 січня 2023 року становив 2684 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»).
Отже, справа, що переглядається, в силу закону є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує 268400 грн (2684 грн х 100), відтак її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження не є порушенням норм процесуального права, так як вона підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Посилання в апеляційній скарзі на не роз`яснення права на отримання безоплатної правової допомоги, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції відповідачці роз`яснювались її права та обов`язки сторони у цивільному процесі, що підтверджується звукозаписом судового засідання.
Згідно з частиною першою статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно.
На сьогодні питання надання безоплатної правової допомоги врегульовано Законом України «Про безоплатну правову допомогу» (далі - Закон), який набрав чинності 09 липня 2011 року.
Так, Законом передбачено надання первинної та вторинної безоплатної правової допомоги.
Безоплатна вторинна правова допомога (БВПД) включає такі види правових послуг, як захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.
Право на безоплатну вторинну правову допомогу, на відміну від первинної, мають певні категорії осіб, визначені Законом. Це малозабезпечені особи, особи з інвалідністю, учасники бойових дій, внутрішньо переміщені особи, постраждалі від домашнього насильства, діти та інші соціально вразливі верстви населення.
Для отримання вторинної правової допомоги треба звернутися до одного з місцевих центрів або бюро правової допомоги та підтвердити свою належність до однієї з категорій, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу.
Отримавши ухвалу суду та позову заяву 11 лютого 2023 року (за місяць до судового засідання) ОСОБА_1 мала можливість вирішення питання про представлення її інтересів в суді адвокатом.
За матеріалами справи, у судовому засіданні  09 березня 2023 року у справі було оголошено перерву до 05 квітня 2023 року. У зв`язку з відсутністю електроенергії у Кривоозерському районному суді Миколаївського області в цей день, розгляд справи відкладено на 09 травня 2023 року, про що відповідач була повідомлена особисто (а.с.20). Отже  факт належного повідомлення відповідача про розгляд справи призначений судом на 09 грудня 2023 року підтверджується матеріалами прави.
Між тим, будь-яких заяв про неможливість її явки до суду 09 травня 2023 року, та у зв`язку з цим відкладення розгляду справи з поважних причин, відповідачка не надала.
З огляду на наведене та положення частини 1,3 статті 223 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про забезпечення судом першої інстанції процесуальних прав відповідача ОСОБА_1 на участь в розгляді справи, поданні доказів і заперечень проти заявленого позову, тому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права. 
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено. 
Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для прийняття судом апеляційної інстанції наданих апелянтом копій медичних документів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання, оскільки будь-яких заяв про долучення до матеріалів справи вказаних доказів відповіадчем не подано.
Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 09 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                Ж.М. Яворська

Судді                                                                        Т.М. Базовкіна 

       Л.М. Царюк
Повний текст постанови складено 12 вересня 2023 року.