Постанова
Іменем України
 
16 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 372/1073/20
провадження № 61-3999св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - керівник прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації,
відповідачі: Обухівська районна державна адміністрація Київської області,  ОСОБА_1 ,       ОСОБА_2 , Товариство з обметаною відповідальністю «Амалфі Девелопмент Груп»,
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Затишне», Козинська селищна рада Обухівського району Київської області,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги  ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалфі Девелопмент Груп» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року у складі судді Тиханського О. Б. та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року прокурор Київської області звернувся в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - Київська облдержадміністрація) з позовом до Обухівської районної державної адміністрації Київської області (далі - Обухівська райдержадміністрація), ОСОБА_5 ,   ОСОБА_2 ,   ОСОБА_6 ,   ОСОБА_7 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалфі Девелопмент Груп» (далі - ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп»), треті особи:   ОСОБА_3 ,   ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування розпоряджень в частині, витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позов мотивований тим, щоОбухівська райдержадміністраціявидавши розпорядження в частині передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по 2 га для ведення особистого селянського господарства, порушила положення статті 59 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статті 88 Водного кодексу України (далі - ВК України), а також статей 3, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та розпорядилася земельними ділянками, які віднесені до земель водного фонду, поза межами наданих їй повноважень.
Вказані земельні ділянки в подальшому ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були відчужені на користь ОСОБА_8 , яка звернулась до Обухівської райдержадміністрації із заявою про зміну цільового призначення об`єднаної земельної ділянки із кадастровим номером 3223155400:03:031:0319 площею 8 га із «ведення особистого селянського господарства» на «ведення садівництва» . Обухівська райдержадміністрація своїм розпорядженням № 588 від 13 травня 2009 року вказану заяву задовольнила та змінила цільове призначення земельних ділянок на індивідуальне садівництво, у зв`язку з чим ОСОБА_8 отримала державний акт на право власності на землю із вище вказаним цільовим призначенням.
В подальшому, зазначена земельна ділянка в порядку спадкування перейшла до відповідача у справі ОСОБА_3 , який подарував її своєму батькові ОСОБА_4 . Останній вніс вказану земельну ділянку до статутного фонду ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп».
Прокурор зазначив, що вказані земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту в межах прибережної захисної смуги Канівського водосховища, тобто належать до земель водного фонду України, тому Обухівська райдержадміністрація не мала права ними розпоряджатись, що свідчить про відсутність в неї відповідних повноважень на розпорядження земельними ділянками водного фонду. Оскільки спірні земельні ділянки знаходяться в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро та відносяться до земель водного фонду, тому зміна цільового призначенні зазначеної земельної ділянки із «ведення особистого селянського господарства» на «ведення садівництва» суперечить положенням статей 88, 89 ВК України та статей 60, 61 ЗК України. 
Прокурор, з урахування заяви про зміну предмета позову, просив:
усунути перешкоди у здійсненні Київською облдержадміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером 3223155400:03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області (далі - Козинська селищна рада) шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської райдержадміністрації № 36 від 16 січня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради» в частині передачі у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради;
усунути перешкоди у здійсненні Київською облдержадміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером 3223155400:03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської райдержадміністрації № 588 від 13 травня 2009 року «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_8 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення садівництва» в межах Козинської селищної ради»;
усунути перешкоди у здійсненні Київською облдержадміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером 3223155400:03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради шляхом її поверненні на користь держави в особі Київської облдержадміністрації з незаконного володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп».
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, позов прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської облдержадміністрації задоволено.
Усунуто перешкоди у здійсненні Київською облдержадміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером 3223155400:03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 16 січня 2009 року № 36 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради» в частині передачі у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради.
Усунуто перешкоди у здійсненні Київською облдержадміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером 3223155400:03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської райдержадміністрації Київської області від 13 травня 2009 року № 588 «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання земельних ділянок громадянки ОСОБА_8 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в межах Козинської селищної ради».
Усунуто перешкоди у здійсненні Київською облдержадміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером 3223155400:03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради шляхом її повернення на користь держави в особі Київської облдержадміністрації з незаконного володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» (код ЄДРПОУ 39755924).
Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» на користь Київської обласної прокуратури судові витрати у розмірі 1 477,14 грн з кожного, а всього 7 385,72 грн.
Судові рішення мотивовані тим, що спірні розпорядження прийняті поза межами компетенції та всупереч вимог ст. 20, 58, 59, 60, 61, 84, 116, 118, 122, 149 ЗК України, ст. 1, 86, 88, 89 ВК України, ст. 3, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», у зв`язку з чим видача в подальшому державного акту на право власності на земельну ділянку відповідача для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель водного фонду та його реєстрація, відбулась з порушенням вимог законодавства, а саме:
спірним розпорядженням від 16 січня 2009 року № 36 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради, проте замовником проекту згідно договору № 21-08/08 була одна особа ( ОСОБА_9 ); 
в проекті землеустрою відсутній польовий журнал та абрис; 
фактично проект землеустрою щодо відведення у власність громадян спірних земельних ділянок не було погоджено, оскільки не було розроблено проект водоохоронної зони з визначенням прибережної захисної смуги Канівського водосховища (лист Дніпровського басейнового управління водних ресурсів   № ІС/8-1910);
на момент прийняття спірного розпорядження від 13 травня 2009 № 588 існувало обмеження щодо зміни цільового призначення даних земельних ділянок, що підтверджується вихідною земельно-кадастровою інформацією Обухівського районного управління земельних ресурсів, долученою до проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність зазначеним 7-ми громадянам;
Обухівська райдержадміністрація спірним розпорядженням від 13 травня 2009 року № 588 змінила цільове призначення земельних ділянок ОСОБА_8 , з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Української міської ради на підставі технічної документації, а не проекту відведення земельних ділянок, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502 «Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб»;
доказів приналежності вказаних земельних ділянок на момент зміни цільового призначення ОСОБА_8 матеріали справи не містять, а частиною третьою статті 20 ЗК України визначено, що зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Щодо способу захисту суди послались на пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 та вважали, що прокурором обрано правильний спосіб захисту порушених прав держави в особі Київської облдежадміністрації, шляхом усунення перешкод у володінні та користуванні спірною земельною ділянкою, її повернення, визнання недійсним та скасування вказаних розпоряджень. У зв`язку з цим, не може бути застосована до вказаних правовідносин позовна давність, оскільки до негаторного позову позовна давність не застосовується.
Суди зазначили, що представниками відповідача ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» та третьої особи ТОВ «Затишне» не спростовано факт розташування спірних земельних ділянок у прибережній захисній смузі.
Оскільки у справі не було заявлено позовних вимог до третьої особи ТОВ «Затишне», суд першої інстанції вказав, що він позбавлений можливості надання правової оцінки обставинам спору, оскільки факт реєстрації права власності спірної земельної ділянки за відповідачем ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» та наявність оспорюваних рішень Обухівської райдержадміністрації в судовому засіданні не спростований.
Суд апеляційної інстанції вказав, що у лютому 2018 року заступник прокурора Київської області звернувся до господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Київської облдержадміністрації до Обухівської райдержадміністрації Київської області та ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» про визнання недійсним спірних розпорядження 16 січня 2009 року № 36, від 13 травня 2009 року № 588 та витребування на користь держави в особі Київської облдержадміністрації з незаконного володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» спірної земельної ділянки (справа № 911/274/18). Ухвалою Господарського суду Київської області від 02 липня 2018 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 17 квітня 2019 року позов прокурора залишено без розгляду, оскільки прокурором порушені правила об`єднання позовних вимог. Так, позовні вимоги про визнання недійсними розпоряджень хоча безпосередньо не заявлені до фізичних осіб, проте стосуються їх прав та інтересів у цивільних правовідносинах з права власності на земельні ділянки, а тому за суб`єктним складом підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства (правова позиція Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 911/4144/16). Вимога про витребування в юридичної особи частини земельних ділянок, які були предметом відчуження за спірними розпорядженнями та об`єднані в одну земельну ділянку площею 8 га, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Проте окремий розгляд такої вимоги у даному провадженні є неможливим без розгляду первісних позовних вимог в порядку цивільного судочинства, від результату вирішення яких залежить наявність або відсутність правових підстав для заявлення віндикаційного позову до юридичної особи. Залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора процесуального права повторного звернення до суду про витребування на користь держави земельної ділянки. 
Колегія суддів апеляційного суду частково погодилась із доводами апеляційної скарги поданої ОСОБА_2 в частині того, що вимоги прокурора про усунення перешкод у здійсненні Київською облдержадміністрацією права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою шляхом її повернення на користь держави з незаконного володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент груп» підлягали розгляду в порядку господарського судочинства і будь яких перешкод прокурору у повторному зверненні із вказаним позовом до господарського суду не існувало. Проте, подаючи апеляційну скаргу на рішення суду у цій справі та оскаржуючи його в цій частині ОСОБА_2 не зазначила, яким чином повернення спірної земельної ділянки у власність держави з незаконного володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент груп», яка не оскаржувала рішення суду в апеляційному порядку, порушує її права та обов`язки. Тому апеляційну скаргу в цій частині слід залишити без задоволення.
Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг 
У березні 2023 року  ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 02лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, провадження у справі закрити. 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення ухвалені в порушення норм матеріального та процесуального права, без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. Вказує, що оскільки вимога про усунення перешкод у здійсненні Київською облдержадміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою, її повернення на користь держави з незаконного володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент груп» направлена на позбавлення прав юридичної особи на земельну ділянку, тобто відноситься до господарської юрисдикції, а вимога щодо визнання недійсними розпоряджень Обухівської районної державної адміністрації Київської області щодо прав фізичних осіб на земельну ділянку не є ефективним способом захисту прав позивача у цій справі, зокрема задоволення такої вимоги не призводить до відновлення володіння земельною ділянкою, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатись за правилами господарського судочинства постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 5911/3681/17 (провадження № 12-97гс19).
Залишивши без задоволення апеляційну скаргу в частині закриття провадження щодо позовних вимог про повернення спірної земельної ділянки у власність держави з незаконного володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент груп», суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення частини першої статті 352 ЦПК України. Так, суд вказав, що ТОВ «Амалфі Девелопмент груп» не оскаржувало рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, а права ОСОБА_2 цими позовними вимогами не порушуються. Проте, суд залишив поза увагою, що ОСОБА_2 є учасником справи і має право на оскарження судового рішення в цілому. Прокурором вказано ідентичні підстави позову для всіх позовних вимог, що свідчить про безпосередній вплив на права та обов`язки ОСОБА_2 .
У березні 2023 року ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023  року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод у здійсненні Київською облдержадміністрацією права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою шляхом визнання незаконними та скасування розпоряджень Обухівської райдержадміністрації № 36 від 16 січня 2009 року та № 588 від 13 травня 2009 року відмовити, в частині позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні Київською облдержадміністрацією права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою шляхом її повернення на користь держави в особі Київської облдержадміністрації з незаконного володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» - закрити.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у Постановах у справах №911/3681/17 (провадження № 12-97гс19) від 21 серпня 2019 року, від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 (провадження № 12-84гс20), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19. Вказує, що вимоги про повернення спірної земельної ділянки на користь держави з незаконного володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент груп»не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а мають розглядатись за правилами господарського судочинства. Зазначає, що ОСОБА_2 є учасником справи, а не особою, яка не брала участі у справі та має право на оскарження судового рішення в цілому. Позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування спірних розпоряджень не є ефективним способом захисту позивача у цій справі, зокрема, задоволення таких вимог не призводить до відновлення володіння земельного ділянкою, що є самостійної підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.
Позиція інших учасників справи
У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Затишне» (далі - ТОВ «Затишне») подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін. 
Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що суди залишили поза увагою, що оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин не завжди є неефективним способом захисту прав позивача відповідно до правозастосовчої практики Верховного Суду. Визнання недійсним спірних розпоряджень та повернення земельної ділянки у державну власність у кінцевого власника певного цільового використання може бути розцінено як ефективний спосіб захисту порушеного права держави та впровадження правової визначеності у відносинах між сторонами, оскільки розпорядження райдержадміністрації будуть скасовані, а отже не буде жодних підстав та намагань їх виконати повторно з урахуванням вимог нового законодавства; розпорядження будуть визнані незаконними, оскільки прийняті з перевищенням владних повноважень; розпорядження буде визнано незаконним та категорію земельної ділянки буде повернуто до земель водного фонду. Рішення суду щодо повернення земельної ділянки у державну власність недостатньо для визначення категорії земельної ділянки, яка залишиться визначеною чинним розпорядженням райдержадміністрації. Вказує, що прокурор скористався правом захисту інтересів держави в порядку господарського судочинства, тому закриття провадження у даній справі через порушення юрисдикції призведе до порушення права на доступ до правосуддя.
У квітні 2023 року ТОВ «Затишне» подало відзив на касаційну скаргу ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп», в якому просить касаційне провадження закрити. 
Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що не скориставшись своїм правом на оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» фактично погодилось з ним, а тому касаційний перегляд даного рішення за касаційною скаргою цього скаржника є неможливим, а касаційне провадження підлягає закриттю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17). Оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин не завжди є неефективним способом захисту прав позивача відповідно до правозастосовчої практика Верховного Суд, визнання недійсним спірних розпоряджень та повернення земельної ділянки у державну власність у кінцевого власника певного цільового використання може бути розцінено як ефективний спосіб захисту порушеного права держави та впровадження правової визначеності у відносинах між сторонами, рішення суду щодо повернення земельної ділянки у державну власність недостатньо для визначення категорії земельної ділянки, яка залишиться визначеною чинним розпорядженням райдержадміністрації. Вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції про те, що прокурор скористався правом захисту інтересів держави в порядку господарського судочинства. З огляду на викладене, закриття провадження у даній справі через порушення юрисдикції призведе до порушення права на доступ до правосуддя.
У травні 2023 року заступником керівника Київської обласної прокуратури подано відзив на касаційні скарги ОСОБА_2 , ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп», в якому просить касаційне провадження за касаційними скаргами закрити.
Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що:
ухвалою господарського суду Київської області від 02 липня 2018 року у справі № 911/274/18, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року, залишено без розгляду позовну заяву прокурора у зв`язку із необхідністю пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства, що також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 15 травня 2019 року у справі № 469/1346/18. Зазначає, що з огляду на відсутність прямого визначення у процесуальному законодавстві належності вказаних предметів спору до певної юрисдикції зважаючи на необхідність своєчасного та правильного розгляду заявлених вимог одночасно до фізичних та юридичних осіб, а також з метою уникнення передумов для прийняття судами протилежних рішень, вимога про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 3223155400:03:031:0319 з незаконного володіння у ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» у якості віндикаційного позову (прокурором змінено предмет позову на негаторний позов) може бути об`єднане в одне провадження з іншими вимогами у цій справі та розглянута в порядку цивільного судочинства;
посилання ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» та ОСОБА_2 в касаційних скаргах на висновки Верховного Суду є безпідставними, оскільки вони стосуються інших фактичних обставин справи;
оскарження в судовому порядку правовстановлюючого рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке є підставою виникнення та припинення цивільних прав - є належним способом захисту порушеного права (аналогічні правові позиції висвітлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19, від 07 листопада 2018 у справі № 488/5027/14, від 11 вересня 2019 у справі № 487/10132/14);
касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 підлягає закриттю, оскільки ОСОБА_2 не доведено обставин, які б свідчили про порушення її прав ухваленим у справі рішенням щодо задоволення вимог прокурора про усунення перешкод шляхом повернення спірної земельної ділянки на користь держави з незаконного володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп», і з цих підстав залишено її апеляційну скаргу без задоволення. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 372/1073/20 за касаційною скаргою ОСОБА_2 , витребувано з суду першої інстанції цивільну справу № 372/1073/20.
Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 372/1073/20 за касаційною скаргою ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп».
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2023 рокувідмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГО Яхт-клуб «Борей» на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2023 року задоволено частково клопотання ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» про зупинення дії рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року. Зупинено дію рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку. У задоволенні клопотання ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року відмовлено.
У квітні 2023 року матеріали цивільної справи № 372/1073/20 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2023 року відзив на касаційну скаргу ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп», поданий представником Київської облдержадміністрації Тарасюком А. Ю., повернуто без розгляду. У задоволенні клопотання заступника керівника Київської обласної прокуратури про поновлення строку на подання відзиву на касаційні скарги ОСОБА_2 , ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» відмовлено. Продовжено заступнику керівника Київської обласної прокуратуристрок на подання відзиву на касаційні скарги ОСОБА_2 , ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року. Справу № 372/1073/20 призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 23 березня 2023 року про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_2 зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 04 липня 2018 року у справі № 361/3009/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 485/1472/17, від 15 травня 2019 року у справі  № 522/7636/14-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 469/1346/18, від 26 червня 2019 року у справі № 911/2258/18, від 12 лютого 2019 року у справі № 911/414/18, від 12 червня 2019 року у справі № 911/848/18 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 23 березня 2023 року про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 04 липня 2018 року у справі № 361/3009/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 485/1472/17, від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 469/1346/18, від 26 червня 2019 року у справі № 911/2258/18, від 12 лютого 2019 року у справі № 911/414/18, від 12 червня 2019 року у справі № 911/848/18 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини
Суди встановили, що розпорядженням Обухівської райдержадміністрації від 16 січня 2009 року № 36 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради» безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області передано земельні ділянки площами по 2 га кожна.
На підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 16 січня 2009 року № 36 ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 3223155400:03:031:0313), який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 010933100012 від 27 березня 2009 року, ОСОБА_5 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 3223155400:03:031:0309), що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 010933100011 від 27 березня 2009 року, ОСОБА_6 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 3223155400:03:031:0314), що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 010933100013 від 27 березня 2009 року, ОСОБА_7 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 3223155400:03:031:0315), що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 010933100015 від 27 березня 2009 року.
В подальшому, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підставі договорів купівлі-продажу від 30 квітня 2009 року № 1933, 1940, 1947, 1954 відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_8 , після чого остання отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 8 га з кадастровим номером 3223155400:03:031:0319.
Також, на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 13 травня 2009 року № 588 «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання земельних ділянок громадянки ОСОБА_8 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Козинської селищної ради» було змінено цільове призначення вищевказаної земельної ділянки площею 8 га з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва».
На підставі договорів купівлі-продажу та вищевказаного розпорядження ОСОБА_8 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 8 га (кадастровий номер 3223155400:03:031:0319) серії ЯЖ № 460936, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010991600491.
Відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом від 23 грудня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Ластівкою А. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-1837, спадкоємцем земельної ділянки, яка належала відповідно до державного акту серії ЯЖ № 460936 на право власності на земельну ділянку площею 8 га для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером 3223155400:03:031:0319, розташованої в межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області ОСОБА_8 є ОСОБА_3 про що на державному акті серії ЯЖ № 460936, виданого на ім`я ОСОБА_8 зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_3 
ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 778 від 28 квітня 2015 року подарував земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:031:0319 ОСОБА_4 .
В свою чергу, протоколом загальних зборів № 003/2015 від 11 червня 2015 року ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» спірну земельну ділянку зарахувало до статутного фонду товариства (свідоцтво про право власності № 45436063 від 09 жовтня 2015 року, рішення № 25162738 від 09 жовтня 2015 року про державну реєстрацію права власності).
Позиція Верховного Суду
Щодо позовних вимог до  ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 16 січня 2009 року № 36
Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою статті 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.
Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.
Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
У статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.
Аналогічне положення міститься й у статті 4 ЗК України 1990 року, відповідно до якого не можуть передаватись у колективну та приватну власність землі водного фонду, за винятком невеликих (до 3 га) ділянок водойм і боліт, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств.
Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).
Таким чином, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм, не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
Зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням, зокрема, статті 59, підпункту «ґ» частини третьої статті 83, підпункту «г» частини третьої, підпункту «д» частини четвертої статті 84, частини третьої статті 93 ЗК України, статті 85, частини п`ятої статті 88 ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). Залежно від обставин справи вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку суд може кваліфікувати як негаторний позов.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), на яку посилаються ОСОБА_2 та ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» у касаційних скаргах зазначено, що: «Оскільки вимога про визнання недійсним рішення 7-ої сесії 6-го скликання Сільради від 29 липня 2011 року №26 про передачу у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки не є ефективним способом захисту позивача у цій справі, зокрема задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння земельною ділянкою, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Тому такі вимоги не повинні розглядатися в межах одного провадження. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного рішення Сільради, без заявлення вимоги про визнання його недійсним, оскільки таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване (пункт 39)» 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року в справі № 707/2357/17 (провадження № 61-5391св21) з посиланням на пункти 51, 52, 109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) зроблено висновок, що «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95 с18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження     № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (стаття 59 ЗК України). Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження     № 14-473цс18, пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 46) та інші). Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження              № 14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що земельні ділянки, що відведені у приватну власність на підставі оспорюваного рішення мають у своєму складі землі водного фонду - прибережну захисну смугу Кременчуцького водосховища. За таких обставин належним способом захисту прав є вимога про зобов`язання відповідачів повернути земельну ділянку у власність територіальної громади».
У справі, що переглядається:
суди встановили, що розпорядженням Обухівської райдержадміністрації від 16 січня 2009 року № 36 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради» у власність, зокрема, ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області;
при звернення до суду з позовом, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Канівського водосховища, тобто належить до земель водного фонду України та відповідно до норм ЗК України і ВК України не може передаватись у приватну власність. Для відновлення порушеного права власності на землі водного фонду прокурор пред`явив вимоги, зокрема, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером 3223155400:03:031:0319, шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської райдержадміністрації № 36 від 16 січня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради» в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, а також усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером 3223155400:03:031:0319, шляхом її поверненні на користь держави в особі Київської облдержадміністрації з незаконного володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» з посиланням як на правову підставу такої вимоги на статтю 391 ЦК України, тобто негаторний позов;
суди залишили поза увагою, що вимога прокурора щодо визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської райдержадміністрації № 36 від 16 січня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради»в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області не є ефективним способом захисту прав власника на земельну ділянку водного фонду. Ефективним способом захисту порушеного права держави є саме вимога про повернення земельної ділянки.
За таких обставин оскаржені рішення суду в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської райдержадміністрації№ 36 від 16 січня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради» в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області слід скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити.
Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення на користь держави з володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп»
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 ГПК України).
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина перша та друга статті 414 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10 грудня 2021 року в справі № 924/454/20 вказано, що: 
«предметом спору у справі, що розглядається, є вимога прокурора в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру до ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ  «Агро-Еко-Граунд», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_10 та ТОВ «Форк» про витребування у відповідачів на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру земельної ділянки, кадастровий номер 6822455800:04:002:0093, загальною площею 2,0 га, розташованої за межами населених пунктів Староушицької селищної ради, в координатах, межах та конфігурації, що була передана ОСОБА_10 відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру від 17 жовтня 2017 року № 22-20678-СГ, з посиланням на положення статей 317, 387, 388 Цивільного кодексу України у зв`язку із незаконним вибуттям земельної ділянки поза волею власника - держави на підставі наказу позивача, який скасовано згідно з рішенням суду через порушення норм закону та повторного надання земельної ділянки у власність поза межами передбаченої процедури».
У справі № 924/454/20 Верховний Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду касаційну скаргу ТОВ «Зарус-Інвест» залишив без задоволення, а оскаржені рішення - без змін, тобто, розглянув по суті позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру до ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ                   «Агро-Еко-Граунд» про витребування у відповідачів на користь держави земельної ділянки за правилами господарської юрисдикції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що: 
«112. Прокурор просить, серед іншого, визнати недійсними свідоцтва на право власності, видані ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн»; визнати недійсними рішення Головного територіального управління юстиції в Київській області про державну реєстрацію за ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн» права власності на земельні ділянки; визнати недійсними договір іпотеки, укладений між ТОВ «Сілквей комунікейшн» і ТОВ «Зелена садиба», та договір іпотеки, укладений між ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Зелена садиба»; витребувати земельні ділянки на користь держави з незаконного володіння ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн».
114. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України в чинній редакції господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
116. Спір у цій справі в частині наведених у цьому розділі позовних вимог є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі з боку юридичних осіб, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, встановлення іншого речового права на таке майно (іпотеки), державної реєстрації таких прав.
118. Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.
120. Отже, судові рішення в частині зазначених у цьому розділі вимог слід скасувати, а провадження у справі в цій частині - закрити».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року по справі № 676/7428/19 (провадження                  № 61-361сво22) зазначено, що:
«тлумачення частини третьої статті 400, частини другої статті 414 ЦПК України свідчить, що: суд касаційної інстанції перевіряє дотримання загальними судами правил юрисдикції незалежно від наявності відповідних доводів у касаційній скарзі; при встановленні порушення правил юрисдикції загальних судів, суд касаційної інстанції закриває провадження у справі повністю або у відповідній частині позовних вимог.
У разі встановлення судом, що позовні вимоги за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, суд закриває провадження у справі (повністю або частково), незалежно від доводів касаційної скарги. При цьому розгляд позовних вимог у порядку цивільного судочинства по суті є неможливим.
Об`єднана палата відступає від висновку щодо застосування частин першої та другої статті 414 ЦПК України, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 676/196/20 (провадження № 61-18836св21)».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року по справі № 676/7428/19 (провадження                  № 61-361сво22) вказано, що:
          «у справі, що переглядається, позовні вимоги прокурора, з урахуванням меж касаційного перегляду, про витребування земельної ділянки у ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про скасування запису в Державному:-реєстрі речових прав-на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, запис від 17 березня 2018 року № 25293453 про Державну реєстрацію права власності ТОВ «Зарус-Інвест» на земельну ділянку з кадастровим номером 6822484100:02:003:0526, стягнення судового збору з ТОВ «Зарус-Інвест» за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, що виключає розгляд справи у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства. Тому судам слід було закрити провадження у справі у вказаній частині, оскільки спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку господарського судочинства».
У справі, що переглядається, позовні вимоги прокурора про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення на користь держави з володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп», вирішення питання про розподіл судових витрат, за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, що виключає розгляд справи у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.
Тому судам слід було закрити провадження у справі у вказанійчастині, оскільки спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку господарського судочинства.
Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вирішив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її поверненні на користь держави з незаконного володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп», стягнення судового збору з ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп», то він відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює керівнику Київської обласної прокуратури його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.
Щодо позовних вимог до Обухівської райдержадміністрації, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування розпоряджень райдержадміністрації від 16 січня 2009 року № 36 та від 13 травня 2009 року № 588
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
суди задовольнили позовні вимоги таусунули перешкоди у здійсненні Київською облдержадміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 8 га з кадастровим номером 3223155400:03:031:0319, що розташована в адміністративних межах Козинської селищної ради шляхом визнання незаконними та скасування:
розпорядженням Обухівської райдержадміністрації від 16 січня 2009 року № 36 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради» в частині передачі у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради;
розпорядженням  Обухівської райдержадміністрації Київської області від 13 травня 2009 року № 588 «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання земельних ділянок громадянки ОСОБА_8 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в межах Козинської селищної ради»;
Обухівська райдержадміністрація, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 судові рішення не оскаржили, тобто фактично погодились з ними;
ОСОБА_2 в касаційній скарзі не навела доводів, яким чином судові рішення в частині позовних вимог до Обухівської райдержадміністрації, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 порушують її права та інтереси. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України). 
З урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 676/7428/19 (провадження № 61-361сво22), колегія суддів вважає, що оскаржені судові рішення частково ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому:
касаційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, касаційну скаргу ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» задовольнити;
оскаржені судові рішення в частині позовної вимоги прокурора про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 16  січня 2009 року № 36 щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, стягнення судового збору з ОСОБА_2 скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити;
оскаржені судові рішення в частині позовної вимоги прокурора про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення на користь держави з володіння ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп», стягнення судового збору з ТОВ «Амалфі Девелопмент Груп» скасувати, провадження у справі в цій частині закрити;
оскаржені судові рішення в частині позовних вимог прокурора до Обухівської райдержадміністрації, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування розпорядження райдержадміністрації від 16 січня 2009 року № 36 в частині передачі у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 земельних ділянок площею по 2 га кожна для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, розпорядження райдержадміністрації від від 13 травня 2009 року № 588 та стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 судового збору залишити без змін. 
Щодо зупинення дії рішення суду першої інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2023 року зупинено дію рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку. 
Оскільки рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, частково залишені без змін, наявні підстави для поновлення його дії в цій частині.
Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 410, 412, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалфі Девелопмент Груп» задовольнити.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року в частині позовної вимоги прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області№ 36 від 16 січня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради» в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, стягнення судового збору з ОСОБА_2 скасувати.
У задоволенні позовної вимоги прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області№ 36 від 16 січня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради» в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області відмовити.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року в частині позовної вимоги прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалфі Девелопмент Груп» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалфі Девелопмент Груп» судового збору на користь Київської обласної прокуратурискасувати.
Провадження у справі № 372/1073/20 в частині позовної вимоги прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалфі Девелопмент Груп» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою закрити.
Повідомити керівника Київської обласної прокуратури, що розгляд цієї справи в частині позовної вимоги прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалфі Девелопмент Груп» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою віднесений до юрисдикції господарського суду.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року в частині позовних вимог прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання незаконними та скасування розпоряджень Обухівської районної державної адміністрації Київської областівід 16 січня 2009 року № 36 в частині передачі у власність  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7  земельних ділянок площею по 2 га кожна для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області та від 13 травня 2009 року № 588 «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_8 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення садівництва» в межах Козинської селищної ради, стягнення судового збору з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без змін.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року та постанова Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року в скасованих частинах втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають. 
Поновити дію рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 рокув частині позовних вимог прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання незаконними та скасування розпоряджень Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 16 січня 2009 року № 36 в частині передачі у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 земельних ділянок площею по 2 га кожна для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області та від 13 травня 2009 року № 588 «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_8 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення садівництва» в межах Козинської селищної ради та стягнення судового збору з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                   В. І. Крат
 
Судді:                                                                               Н. О. Антоненко 
 
І. О. Дундар
 
                                                                                      Є. В. Краснощоков
 
                                                                                      М. М. Русинчук