ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2112/23                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 жовтня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Вівдиченко Т.Р.,
                                                          Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:
-  зобов`язати відповідача зарахувати до стажу його роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової служби з 18.05.1968 по 17.05.1971, 2 роки 11 місяців 25 днів, навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Харківському юридичному інституті, з 01.09.1973 по 01.07.1977, 1 рік 11 місяців 00 днів, роботу в органах прокуратури України з 01.08.1977 по 06.05.1997, на посадах слідчого та прокурора, 20 років 03 місяці 05 днів, що складає 25 років 1 місяць, на посаді судді 18 років 3 місяці 5 днів;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому як судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання, із врахуванням календарного періоду проходження строкової служби з 18.05.1968 по 17.05.1971, 2 роки 11 місяців 25 днів, навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Харківському юридичному інституті, з 01.09.1973 по 01.07.1977, 1 рік 11 місяців 00 днів, роботу в органах прокуратури України з 01.08.1977 по 06.05.1997, на посадах слідчого та прокурора, 20 років 03 місяці 05 днів, що складає 25 років 1 місяць, на посаді судді 18 років 3 місяці 5 днів, згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21.02.2020 за №03/36-728, з урахуванням фактично виплачених сум, з моменту звернення з заявою до суду.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач на власний розсуд та безпідставно зменшив відсоткове значення розміру його довічного грошового утримання з 90% на 50% суддівської винагороди, не врахувавши до стажу роботи судді, який давав право на відставку, спірні періоди роботи.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо розрахунку ОСОБА_1 стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді - 17 років 03 місяці 11 днів.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 з 21.08.2022 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21.02.2020 за №03/36-728, з урахуванням стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді - 41 рік 05 місяців 10 днів, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи не враховано наявність судового рішення у справі №620/9324/22, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 , судді у відставці, для призначення щомісячного довічного грошового утримання стаж який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім безпосередньо роботи суддею 18 років 3 місяці 5 днів, строк військової служби 3 роки, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Харківському юридичному інституті 1 рік 11 місяців 00 днів; службу в органах прокуратури України на прокурорських та слідчих посадах 20 років 03 місяці 05 днів, а разом 42 роки, 17 місяців 10 днів - було відмовлено.
На думку апелянта, позовні вимоги у цій справі та у справі №620/9324/22 є однаковими, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
У запереченнях на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що у апеляційній скарзі не вказано жодних достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції, що свідчить про її необгрунтованість та безпідставність.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до складеного Талалаївським районним судом Чернігівської області розрахунку стаж позивача як судді у відставці становить 37 років 00 місяців 10 днів (стаж роботи на посаді судді 18 років 03 місяці 10 днів).
Постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22.12.2015 по справі №747/629/15-а, яка набрала законної сили 23.02.2016, встановлено, що станом на 11.08.2015 стаж роботи позивача становив 45 років 05 місяців 14 днів, з них стаж, що давав право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді 41 рік 05 місяців 10 днів, у зв`язку з чим зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Талалаївському районі провести нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді відповідно до частини третьої ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010, з часу досягнення ним 65 річного віку, тобто з 16 серпня 2014 року та провести відповідні доплати з урахуванням вже виплачених сум.
Постановою Срібнянського районного суду Чернігівської області від 21.04.2017 по справі №747/109/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017, підтверджено стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді на рівні 41 рік 05 місяців 10 днів.
У подальшому, у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020, позивач звернувся до суду з позовом про перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 11.03.2020 №03/36-865.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 по справі №620/2479/20, яке набрало законної сили 18.09.2020, позов ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано ГУПФУ в Чернігівській області здійснити йому з 19.02.2020 відповідний перерахунок грошового утримання судді відставці.
На виконання рішення суду провело позивачу перерахунок грошового утримання у розмірі 50% заробітної плати, вказаної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 11.03.2020 №03/36-865. При цьому, в стаж судді ОСОБА_1 зараховано лише період роботи з 06.05.1997 по 15.08.2014, який складає 17 років 03 місяці 11 днів.
Не погодившись з таким розрахунком позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022 по справі №620/9324/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, з тих підстав, що з 19 лютого 2020 року судді, які вийшли у відставку, мають право на розрахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі саме положень Закону №1402-VIII, яким встановлено новий, інший підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді. Проведення розрахунку довічного грошового утримання суддям, які виходили у відставку до набрання чинності Законом №1402-VIII із застосуванням положень такого Закону, а також Закону №2453-VI призведе до того, що утримання таких суддів буде значно більшим за своїм розміром ніж те, яке зможуть отримати судді, які підуть у відставку за Законом №1402-VIII.
У свою чергу, не погоджуючись із розрахованим відповідачем стажем на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із відповідною заявою.
Листом ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило позивачу про те, що що довічне грошове утримання йому виплачується на виконання рішень судів та з дотриманням вимог чинного законодавства України.
Як наслідок, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішеннями судів у справах №747/629/15-а та №747/109/17, які набрали законної сили, встановлено, що стаж роботи позивача, що давав право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, становить 41 рік 05 місяців 10 днів, тому слід зобов`язати відповідача здійснити з 21.08.2022 (в межах шестимісячного строку звернення до суду) перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21.02.2020 за №03/36-728, з врахуванням стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді  41 рік 05 місяців 10 днів, з урахуванням раніше виплачених сум.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері організації судової влади та здійснення правосуддя, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначені Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ  (далі - Закон №1402-VIII).
Частиною першою статті 116 Закону №1402-VIII  визначено, що суддя, який має стаж роботі на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до  статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно з частиною першою статті 137 Закону №1402-VIII  до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
У той час, згідно абзацу 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Враховуючи, що на момент призначення позивача на посаду судді діяв Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), тому слід застосовувати його норми під час вирішення питання щодо зарахування до стажу його іншої роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно з пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
До того ж, частиною шостою статті 44 Закону №2862-ХІІ передбачено, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.
Разом з тим, згідно з пунктом 2 Розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» передбачалося, що статті 43, 44 Закону України «Про статус суддів» втратили чинність з 1 січня 2011 року. 
Однак, приймаючи підпункт 1 пункт 2 Розділу XII та пункт 11 Розділу XIII Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, законодавець не розмежував зарахування стажу для суддів, які призначені або обрані на посаду судді до набрання чинності цим Законом та суддям, які були призначені на посаду після набрання чинності цим Законом.
Таким чином, оцінюючи можливість застосування частини шостої статті 44 Закону України «Про статус суддів» щодо позивача, колегія суддів вважає, що положення пункту 11 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI не поширюються на осіб призначених на посаду судді після набрання чинності цим законом.
Відтак, положення частини шостої статті 44 Закону № 2862-XII поширюється лише на суддів, які були призначені чи обрані до 1 січня 2011 року.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №806/2962/17.
Аналіз зазначених норм свідчить, що до стажу роботи, що дає позивачу право на щомісячне довічне грошове утримання, крім часу роботи на посадах суддів, може зараховуватися половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, час проходження строкової військової служби та час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до складеного Талалаївським районним судом Чернігівської області розрахунку стаж позивача як судді у відставці становить 37 років 00 місяців 10 днів, до якого включено періоди роботи позивача на прокурорських посадах та посади судді.
При цьому, постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22.12.2015 по справі №747/629/15-а, яка набрала законної сили 23.02.2016, встановлено, що станом на 11.08.2015 стаж роботи позивача становив 45 років 05 місяців 14 днів, з них стаж, що давав право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді - 41 рік 05 місяців 10 днів, у зв`язку з чим зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Талалаївському районі провести нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді відповідно до частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010, з часу досягнення ним 65 річного віку, тобто з 16 серпня 2014 року та провести відповідні доплати з урахуванням вже виплачених сум.
Постановою Срібнянського районного суду Чернігівської області від 21.04.2017 по справі №747/109/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017, підтверджено стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді на рівні 41 рік 05 місяців 10 днів.
Частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин, підтверджений стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді загалом складає 41 рік 05 місяців 10 днів та до нього були включені спірні періоди.
Вказане свідчить про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо розрахунку позивачу стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді лише з розрахунку стажу - 17 років 03 місяці 11 днів.
У відповідності до частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Згідно частини п`ятої статті 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
При цьому, згідно з пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.
У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.
У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. 
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 16 червня 2020 року у зразковій справі №620/1116/20 (провадження Пз/9901/5/20).
Крім того, Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що саме з 19.02.2020, з наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.
Частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У даному випадку, визначений вперше розмір довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді (90%) у порядку, передбаченому Законом №2453-VI, відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання судді, встановленому чинним Законом №1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (50%).
У той же час, згідно положень статті 142 Закону №1402-VIII, враховуючи, що стаж позивача на посаді судді складає 41 рік 05 місяців 10 днів, відтак щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці підлягає перерахунку виходячи з суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді у відповідному розмірі (50% - за роботу на посаді судді понад 20 років + по 2% за кожний рік понад 20 років роботи).
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 21.08.2022 згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21.02.2020 за №03/36-728, з врахуванням стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді 41 рік 05 місяців 10 днів, з урахуванням раніше виплачених сум.
Посилання апелянта на наявність судового рішення у справі №620/9324/22, яке набрало законної сили, що свідчить про наявність підстав для закриття провадження у справі, колегія суддів оцінює критично, враховуючи, що предметом розгляду у вказаній справі було:
- визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року, на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації в Чернігівській області від 11.03.2020 № 03/36-865 та рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року, у справі № 620/2479/20 в розмірі 50 відсотків, суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 , судді у відставці, для призначення щомісячного довічного грошового утримання стаж який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім безпосередньо роботи суддею 18 років 3 місяці 5 днів, строк військової служби 3 роки, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Харківському юридичному інституті 1 рік 11 місяців 00 днів; службу в органах прокуратури України на прокурорських та слідчих посадах 20 років 03 місяці 05 днів, а разом 42 роки, 17 місяців 10 днів;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 , судді у відставці з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді який працює на відповідній посаді, з врахуванням фактично проведених виплат за даний період, згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації в Чернігівській області №03/36-865 від 11 березня 2020 року, замість зробленого ним перерахунку у розмірі 50 %.
У той час, предметом даного судового розгляду є перерахунок та виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 21.08.2022 згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21.02.2020 за №03/36-728, з урахуванням стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді - 41 рік 05 місяців 10 днів.
При цьому, Шостий апеляційний адміністративний суд, приймаючи постанову від 08 вересня 2022 року у справі №620/9324/22 виходив з того, що проведення розрахунку довічного грошового утримання суддям, які виходили у відставку до набрання чинності Законом №1402-VIII, із застосуванням положень такого Закону, а також Закону №2453-VI призведе до того, що утримання таких суддів буде значно більшим за своїм розміром ніж те, яке зможуть отримати судді, які підуть у відставку за Законом №1402-VIII, тому суд апеляційної інстанції не вбачав порушень при розрахунку відповідачем відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 50 % суддівської винагороди.
У той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що у межах адміністративної справи №620/9324/22 судом не досліджувалось питання щодо зарахування до стажу роботи позивача, що дає позивачу право на щомісячне довічне грошове утримання, крім часу роботи на посадах суддів, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, час проходження строкової військової служби та час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників.
З огляду на вказане, відсутні підстави вважати, що у даному випадку наявний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та наявні судові рішення, що набрали законної сили в такій адміністративній справі.
Таким чином, враховуючи наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обгрунтованість позовних вимог.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          Т.Р. Вівдиченко

                                                                                            В.П. Мельничук