Справа № 448/1529/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю. 
Провадження № 22-ц/811/2825/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І. 
                      з участю :  ОСОБА_1 , представника Акціонерного товариства «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» - Ільницького І.І., Галабут Я.Ю. та його представника –  ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Укргазвидобування» та ОСОБА_3 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 26 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Мостиська міська рада Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Мостиська міська рада Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди
В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що згідно державного акту на право власності серії ЛВ 623 від 17 травня 1995р. вона є власником земельної ділянки, кадастровий номер: 410100:07:004:0547. площею 0,0858га, що за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований її (Позивачки) житловий будинок, у якому проживає разом своєю сім`єю.
Стверджувала, що по сусідству за адресою: АДРЕСА_1 розташована суміжна земельна ділянка кадастровий номер: 46622410100:07:004:0500 площею 0,1890га, яка згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №176823 від 05 квітня 2007 р. належить ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України». На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок (будинок оператора), що перебуває на балансі ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», в якому разом із своєю сім`єю проживає ОСОБА_1 . 
Вказувала, що у жовтні 2019 року ОСОБА_1 , за погодженням з адміністрацією Хідновицького цеху з видобутку нафти, газу та газового конденсату, філії Газопромислового Управління «Львівгазвидобування», ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» в порушення будівельних, санітарних і протипожежних правил побудував господарське приміщення, звів господарську споруду (курник) та навіс для птиці, яка в притул на віддалі 46 м., яке примикає до огорожі, навпроти вхідних дверей в її будинок, та на віддалі приблизно 9м.70см. чим, відповідно несуть в собі потенційну загрозу її життю, здоров`ю та майну.
Зазначала, що внаслідок вищенаведеного вона не може нормально користуватися своєю земельною ділянкою, оскільки на її подвір`ї від курника де ОСОБА_1 утримує свійські тварини постійно чути неприємний запах, ливневі води з даху курника потрапляють на її огорожу, та проникають у підвальне приміщення її будинку, та в колодязь.
Окрім того вказувала, що коріння дерев, які на близькій відстані до огорожі за декілька років перед цим висадив ОСОБА_1 , руйнують фундамент огорожі, гілки цих дерев зачіпляють за лінію електропередачі, поверх огорожі проникають на її земельну ділянку також відповідно перешкоджають використовувати її за цільовим призначенням.
Покликалась на те, що вона неодноразово зверталась до ОСОБА_1 з проханням про демонтаж тимчасової споруди (курник) та навіс для птиці, обрізку дерев, однак такий на її прохання не реагує, та відповідає образами, вказаний факт неодноразово розглядався постійною депутатською комісією Мостиської міської ради. 
Щодо відшкодування завданою моральної шкоди вона (Позивачка) обґрунтовує тим, що Відповідач 1 - ОСОБА_1 з жовтня 2019 року по даний час порушує норми добросусідства. Вона разом із своєю сім`єю не може нормально користуватися своєю земельною ділянкою, оскільки на її подвір`ї господарської споруди курника, де ОСОБА_1 утримує свійські тварини постійно чути неприємний запах (сморід), ливневі води з даху курника потрапляють на її огорожу, та проникають у підвальне приміщення, в колодязь. Наведене вище, на її (Позивача) думку негативно впливає на стан її здоров`я, так як порушує сталий сімейний уклад, чим завдає її фізичні, та моральні страждання. Крім того, дії Відповідача 1 – ОСОБА_1 створюють загрозу життю, здоров`ю та майну її (Позивачки).
Просила суд зобов`язати Відповідачів: ОСОБА_1 та АТ «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз», усунути перешкоди, шляхом демонтажу господарської споруди (курника), навіс для птиці, зрізання дерев гілки, яких проникають на територію її (Позивачки) земельну ділянку; стягнути солідарно зі відповідачів ОСОБА_1 та АТ «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз», на її (Позивачки) користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., а також понесені судові витрати по даній справі.
Оскаржуваним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 26 вересня 2022 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Мостиська міська рада Львівської області, про: усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, - задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 та Акціонерне товариство «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз» усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою, шляхом зрізання дерев та кущів, які висаджені на земельній ділянці зі сторони ОСОБА_1 по фактичній межі між будинковолодіннями ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , а саме: дерев та кущі, осі та гілки яких проникають на територію земельної ділянки ОСОБА_4 , а також перенести тимчасову будівлю (навіс) на відстань, яка має бути не менше 1 (одного) метра до межі земельної ділянки ОСОБА_4 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Акціонерного товариства «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз», код ЄДРПОУ: 3319775, солідарно, на користь ОСОБА_4 , – 3 000 (три тисячі) гривень моральної шкоди.
У задоволенні решти заявлених позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Акціонерного товариства «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз», код ЄДРПОУ: 3319775, в рівних частках, на користь ОСОБА_4 - 962 (дев`ятсот шістдесят дві) гривні 50 копійок судового збору, тобто з кожного по 481 (чотириста вісімдесят одній) гривні 25 копійок.
Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Укргазвидобування» та ОСОБА_3 (особа, яка не брала участі у справі).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на те, що вимоги про ліквідацію дерев можуть пред`являтися у разі їх знаходження на спільній межі і лише в тому випадку, якщо вони не є межовими знаками і залежно від обставин не можуть бути замінені іншими межовими знаками. В інших випадках застосовуються вимоги ст. 105 ЗК України, а саме щодо наслідків проникнення на земельну ділянку гілок і коренів дерев з однієї земельної ділянки на іншу.
Вказує, що Позивачка не скористалась своїм правом самостійно усунути перешкоди у використання земельної ділянки за цільовим призначенням шляхом відрізки коренів дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки.
Також зазначає, що ОСОБА_4 не надані належні та допустимі докази на підтвердження викладених в позовній заяві вимог, не доведено в чому саме полягає завдана моральна шкода, глибина фізичних та моральних страждань. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 26 вересня 2022 року в частині зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, та стягнення солідарно моральної шкоди та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Укргазвидобування» покликається на те, що вимоги про ліквідацію дерев можуть пред`являтися у разі їх знаходження на спільній межі і лише в тому випадку, якщо вони не є межовими знаками і залежно від обставин не можуть бути замінені іншими межовими знаками.
Вказує, що відповідно до ст. 105 ЗК України, у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які Проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Тобто, дана спеціальна норма закону наділяє Позивачку правом самостійно усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою шляхом відрізання, за власним розсудом, коренів дерев і кушів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, і не вимагає для цього наявності судового рішення; так само, законом не передбачена можливість зобов`язувати володільця сусідньої земельної ділянки викорчовувати та/або переносити дерева чи кущі.
Також зазначає, ОСОБА_4 не скористалась своїм правом самостійно усунути перешкоди у використання земельної ділянки за цільовим призначенням шляхом відрізки корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки.
Просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 26 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на те, що згідно дозволу від 09 жовтня 2019 p., AT «Укргазвидобування» надано дозвіл на зведення тимчасової споруди (навісу біля будинку оператора для господарських цілей) на земельній ділянці кадастровий номер 4622410100:08:005:0154, що протирічить цільовому використанню виділеної в постійне користування AT «Укргазвидобування» земельної ділянки.
Стверджує. що на вказаній земельній ділянці не передбачено зведення будь-яких споруд житлової забудови, зокрема будь-яких навісів та висадження дерев, а покликання відповідачів на те, що що навіс не має фундаменту, а відтак не належить до споруд, на зведення яких необхідна дозвільна документація не відповідають дійсності, оскільки навіс складається з трьох частин, одна з яких розташована на фундаменті, і, відповідно, потребує введення в експлуатацію.
Просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 26 вересня 2022 року- скасувати в частині зобов`язання відповідача ОСОБА_1 перенести тимчасову будівлю (навіс) на відстань, яка не має бути менше і м. до межі земельної ділянки ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати відповідача демонтувати дану споруду. В решті рішення залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно державного акту на право власності серії ЛВ 623 від 17 травня 1995 року позивачка ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, кадастровий номер: 410100:07:004:0547. площею 0,0858га, що за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок в якому така проживає разом своєю сім`єю.
По сусідству за адресою: АДРЕСА_1 розташована суміжна земельна ділянка кадастровий номер: 46622410100:07:004:0500 площею 0,1890га, яка згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №176823 від 05 квітня 2007р., належить ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України».
На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок (будинок оператора), що перебуває на балансі ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», в якому разом із сім`єю проживає відповідач ОСОБА_1 .
Протягом тривалого періоду часу між сторонами по справі як суміжними землекористувачами існує не вирішений спір щодо господарських споруд (курника, навісу для птиці), котрі знаходяться на земельній ділянці відповідачів, а також гілок дерев, які проникають на земельну ділянку позивачки зі сторони земельної ділянки відповідачів.
З приводу неправомірних дій Відповідачів, ОСОБА_4 неодноразово зверталась до органу місцевого самоврядування, в даному випадку до Мостиської міської ради Львівської області із відповідною заявою.
Із Акту розгляду заяви мешканки АДРЕСА_1 ОСОБА_4 від 08 лютого 2020 року, адресованій Мостиській міській раді встановлено наступне:
ОСОБА_1 на земельній ділянці для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари, гарячої води, збирання, очищення та розподілення води) в АДРЕСА_1 самовільно збудовані господарські споруди з порушенням будівельних та санітарних норм, зокрема: - порушено відстань господарської споруди (курник) до межі земельної ділянки гр. ОСОБА_4 ; - навіс для птиці розташований впритул до огорожі, відповідно ливневі води з даху потрапляють на огорожу та проникають у підвальне приміщення гр. ОСОБА_4 ; - відстань встановленого навісу для птиці до питного колодязя вищевказаного суміжника становить 12м, що є порушенням санітарних норм; - поскладані дрова впритул до межі земельної ділянки (огорожі) спричиняють ухил огорожі; - гілки дерев проникають на земельну ділянку гр. ОСОБА_4 , відповідно перешкоджають використовувати таку за цільовим призначенням.
З огляду на наведене, комісія Мостиської міської ради рекомендувала громадянину ОСОБА_1 демонтувати господарську споруду (курник) та навіс для птиці; облаштувати дровітню із встановленою відстанню від 1 метра до межі земельної ділянки гр. ОСОБА_4 ; гр. ОСОБА_4 відрізати гілки дерев, які проникають із сусідньої земельної ділянки. У випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.
Згідно листа-відповіді від 18 лютого 2020 р. на адресу позивачки ОСОБА_5 начальником ГУ Держпродслужби у Львівській області, зазначено що спеціалістами Мостиського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області розглянуто звернення від 31 січня 2020р. - щодо порушення будівельних, пожежно-санітарних норм при будівництві споруд господарського використання сусідом, вказано наступне: 10 лютого 2020р. роботою групою Мостиської міської ради, у відповідача ОСОБА_1 , було проведено комісійне обстеження забудови садибних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . При огляді територій житлової забудови було встановлено, що факти викладені у звернені знайшли своє підтвердження. Відповідно до п.3.32 ДСанПіН 2.2.4-171-10 від 12 травня 2010р. «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною», п.7.10 ДСП від 19 червня 1996р. №173 «Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів» - колодязі, свердловини в індивідуальних садибах повинні бути віддалені від джерел забруднення на відстань не менше 20 метрів. З метою попередження забруднення ґрунту та води шахтного колодязя, під час, розгляду звернення, були надані рекомендації гр. ОСОБА_6 щодо перенесення місць утримання кролів, птахів на віддаль не менше 20м від шахтного колодязя позивачки ОСОБА_4 та впорядкувати ділянку вольєру твердим покриттям
В свою чергу відповідач ОСОБА_1 також звертався до Мостиської міської ради Львівської області з приводу заяви позивачки ОСОБА_4 .
Із Акту розгляду заяви мешканця АДРЕСА_2 ОСОБА_1 від 25 січня 2021 року, адресованій Мостиській міській раді встановлено, що останнім усунено порушення по розміщенню споруд вздовж його межі, а саме: - демонтовано навіс з дровами; - демонтовано частину курника; - обрізано частину накриття (даху) на відстань 1,20 м. від межі; - на земельній ділянці ОСОБА_1 вздовж межі від гр. ОСОБА_4 на відстані 1.20 м демонтовано та прибрано всі тимчасові та капітальні споруди; - в курнику облаштовано каналізаційний злив та встановлено відстійник.
Позивачка, вказуючи на те, вжитими заходами досудового врегулювання спору не усунуто в повному обсязі вищенаведені порушення, при цьому зазначає, що дані забудови порушують її законні права та інтереси, як власника, у зв`язку з цим змушена звернутись до суду за захистом свого права.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з фото таблиць наданих стороною Позивача, облаштований відповідачем ОСОБА_1 металевий навіс (позивач зазначає навіс для тварин), знаходиться на території господарства ОСОБА_1 , однак такий впритул примикає до межі між земельними ділянками позивачки та відповідачів, тим самим атмосферні опади з покрівлі такого стікають на земельну ділянку позивачки, та в подальшому проникають в приміщення підвалу будівлі позивачки ОСОБА_4 , а також руйнують фундамент паркану.
Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, таке ж право встановлено статтею 152 ЗК України для користувача земельної ділянки.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорювання права.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).
Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Частинами 2 та 3 статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.
При цьому згідно з частиною четвертою цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
З урахуванням змісту вищенаведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц.
Згідно ДБН 360-92* «Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1 м.
При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель і карнизів будівель та території суміжних ділянок.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вважав обґрунтованими доводи сторони позивача про порушення її права власника на належні умови проживання, оскільки утримання відповідачами вищевказаної забудови, в даному випадку навісу, без дотримання допустимої відстані, та пов`язані із цим негативні наслідки, спричиняють непоправної шкоди позивачці ОСОБА_4 .
Відповідачі не надали суду документів на підтвердження того, що прибудова (навіс), який не введений в експлуатацію, збудований у відповідності до будівельних норм, тобто, що він не є самочинним та має відповідні конструкції водовідведення.
Вказані порушення будівельних норм призводять до порушення прав позивачки ОСОБА_4 на належне користування своєю земельною ділянкою, оскільки дощові та талі води призводять або можуть призвести до порушення корисних властивостей земельної ділянки, псування паркану позивачки, тощо.
Також суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачкою не було доведено належними та допустимими доказами, що саме у вказаному навісі відповідач ОСОБА_1 дійсно утримує домашніх тварин (курей, кролів), а тому твердження ОСОБА_4 про те, що вказаний навіс слід знести також і через те, що в такому утримуються домашні тварини відповідачем ОСОБА_1 , що в свою чергу є порушенням санітарних норм (сторонній запах, тощо), так як такий знаходиться на близькій відстані до позивачки будинковолодіння, не знайшли свого підтвердження.
Окрім цього, в матеріалах справи містяться фото таблиці вказаного навісу, надані сторонами по справі, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_1 у такому зберігає лише домашній інвентар, дрова, знаряддя для обробки земельної ділянки, і тому подібне.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відмову в частині позовної вимоги про знесення тимчасової будівлі (навісу за необґрунтованістю такої крайньої міри та про часткове задоволення позовних вимог позивачки, шляхом зобов`язання відповідачів перенесення тимчасової будівлі (навісу), на відстань, яка має бути не менше 1м. до межі земельної ділянки позивачки ОСОБА_4 .
При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель і карнизів будівель та території суміжних ділянок, в даному випадку на ділянку позивачки ОСОБА_4 .
Водночас усунення зазначеного порушення можливе за умови перенесення тимчасової будівлі (навісу), на визначену нормами відстань до огорожі та не потребує його знесення, оскільки вона не є капітальною спорудою.
При цьому судом було враховано, що спірна господарська будівля (курник) стороною відповідача добровільно демонтована і облаштована в іншому місці на земельній ділянці відповідачів, з дотриманням ДБН 360-92* «Планування і забудова міських і сільських поселень».
Тому доводи апеляційної скарги гала ОСОБА_7 про необхідність знесення тимчасової будівлі (навісу) є безпідставними і не можуть бути задоволеними.
За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.
Як зазначено вище, згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Матеріалами справи, доведено, що існуючі зелені насадження дерев та кущів, висаджені зі сторони відповідачів по фактичній межі між ділянками ОСОБА_4 та Відповідачів, які проникають на її земельну ділянку, тим самим обмежують вільний доступ, як до житлового будинку, так і створюють затінення земельної ділянки, руйнують фундамент, тощо, чим створюють незручності в користування земельною ділянкою стороні позивача.
У відповідності до Державних будівельних норм 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**», відстань від межі сусідньої ділянки до стовбурів дерев повинна становити не менше трьох метрів, куща не менше 1 метра. Наведені нормативи стосуються дерев з діаметром крон до 5 м та мають бути відповідно збільшені для дерев з кроною більшого діаметру. Гілки дерев та кущів не повинні перетинати меж сусідніх ділянок.
Як встановлено статтею 105 ЗК України, у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.
Відрізання позивачкою ОСОБА_4 , за власним розсудом, коренів і гілок дерев, які проникають з боку ділянки відповідачів в силу вимог ст.105 ЗК України, є її правом, а не обов`язком, що спростовує твердження сторони відповідача про самостійне усунення таких перешкод позивачкою.
Крім того, вказана норма закону надає право особі на усунення перешкод лише на своїй земельній ділянці, однак не надає право проникати та усувати такі перешкоди на земельній ділянці (території) суміжного землекористувача, в даному випадку на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні відповідача ОСОБА_1 ..
Відтак, спірні дерева розташовані з порушеннями вимог ДБН, чим порушуються права позивачки ОСОБА_4 , як власника суміжної земельної ділянки.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про під ставність позовної вимоги про усунення перешкод ОСОБА_4 , у користуванні земельною ділянкою шляхом зрізання дерев та кущів, які висаджені зі сторони відповідачів по фактичній межі між будинковолодіннями позивачки та відповідачів, а саме: дерев та кущі, осі та гілки яких проникають на територію земельної ділянки позивачки ОСОБА_4 .
Згідно ч. 1, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Суд визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).
Розглядаючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що позивачка ОСОБА_4 є людиною похилого віку, внаслідок протиправних дій відповідачів вона зазнала тривалих душевних страждань, постійного хвилювання, відповідачами протиправно порушено право позивачки шляхом створення перешкод у користуванні земельною належною їй ділянкою, у результаті чого душевні страждання негативно вплинули на стан її здоров`я, так як порушили сталий сімейний уклад, чим вказане завдало її моральні страждання та виходячи із засад обґрунтованості, розумності і справедливості, суд розмір відшкодування моральної шкоди визначив розмір моральної шкоди в сумі 3 000 грн.
Інші доводи апеляційних скарг зводяться до переоцінки доказів у справі та висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Укргазвидобування» та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 26 вересня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 10 липня 2023 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.