Номер провадження: 33/813/1234/23
Номер справи місцевого суду: 522/8028/23   3/522/6176/23 
Головуючий у першій інстанції Іванов В. В. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2023 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П., вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2023 року,

встановив:
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмір 536,80 грн.
Не погодившись із зазначеною постановою суду, 21 червня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що 06 червня 2023 року суд оголосив лише результат розгляду цієї справи відносно нього, а саме про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП. 12 червня 2023 року апелянт подав до суду заяву про видачу копії постанови, після чого 14 червня 2023 року отримав лише одну копію постанови судді від 06 червня 2023 року, зокрема, про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 19 червня 2023 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, апелянту стало відомо, що у справі №522/8028/23 судом прийнято дві постанови, у тому числі і про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, після чого в той же день він подав до суду заяву про отримання копії цієї постанови, яку 20 червня 2023 року отримано його захисницею Наумовою І.Ф. 
Посилаючись на вказані вище обставин, апелянт вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, тому є підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2023 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи, та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної вище постанови суду, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.294 КупАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
Отже законодавець визначив процесуальний механізм, яким обумовив перебіг строку на апеляційне оскарження постанови судді саме з моменту її постановлення, а не з моменту отримання копії судового рішення, особою щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до наведеної вище норми, апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Законом передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.
Закон не містить приписів, які б створювали передумови для іншого обчислення строку на апеляційне оскарження.
Така позиція законодавця обґрунтована тим, щоб стимулювати особу сумлінно та своєчасно реалізовувати процесуальні права та належним чином виконувати обов`язки, покладені на неї законом.
Апеляційний суд зважає на сталу практику, сформовану Європейським судом з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). 
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії»).
При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження. 
Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення покладено на апелянта.
Як убачається з матеріалів справи, оскаржувана ОСОБА_1 постанова судом прийнята 06 червня 2023 року, розгляд цієї справи відбувся за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисниці Наумової І.Ф., про що зазначено у тексті оскаржуваної постанови, і не заперечується апелянтом.
Отже строк на апеляційне оскарження вказаної вище постанови суду закінчився 16 червня 2023 року.
Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про прийняття судом оскаржуваної постанови, результат розгляду цієї справи, отже мав можливість оскаржити цю постанову у встановлений законом строк, водночас таким правом не скористався.
Крім того, із Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що оскаржувану постанову надіслано судом: 12 червня 2023 року, зареєстровано: 12 червня 2023 року, оприлюднено: 13 червня 2023 року, тобто у межах строку на апеляційне оскарження, що надавало апелянту можливість своєчасно ознайомитися з мотивами прийнятого суддею рішення та у разі незгоди, оскаржити постанову суду у встановлений законом строк. 
Із заявою про видачу копії оскаржуваної постанови суду, апелянт звернувся лише 19 червня 2023 року, яку 20 червня 2023 року отримано його захисницею Наумовою І.Ф. 
З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду 21 червня 2023 року, отже з пропуском встановленого статтею 294 КУпАП строку.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.
Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.
Наведена апелянтом у клопотанні причина пропуску ним строку на апеляційне оскарження, який згідно ст.294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, не перебуває у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою у визначений законом строк, не встановлено таких і апеляційним судом, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.
Водночас апеляційний суд зауважує, що вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.
Підсумовуючи наведе вище, підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду від 07 квітня 2023 року не встановлено, а тому у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження слід відмовити та відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                Ю.П. Лозко