СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року                                            м. Харків                        Справа № 922/1000/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Фоміна В.О., суддя  Шевель О.В.,
без виклику представників сторін, 
розглянувши апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна", м.Харків, (вх.№1315 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023р. у справі №922/1000/23 (суддя Кухар Н.М., ухвалене в м.Харків, дата складення повного тексту – 05.06.2023р.)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна", м.Харків, 
до відповідача: Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, м.Харків,
про стягнення 63199,64грн., 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про стягнення з заборгованості за договорами про постачання електричної енергії № 22/02-74/121/1-22 від 05.10.2022р. та № 22/01-74/144-22 від 16.11.2022р. в розмірі 63199,64грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 61472,92 грн, інфляційних в сумі 1147,36грн. та 3% річних в розмірі 579,36грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач, в порушення умов договорів та приписів чинного законодавства, не виконав належним чином свої зобов`язання в частині розрахунків за спожиту (поставлену) електричну енергію за жовтень 2022 року.
У відзиві на позовну заяву поданому до господарського суду Харківської області 13.04.2023р. відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність, мотивуючи це тим, що в листопаді 2022 року від оператора системи розподілу - АТ "Харківобленерго" на його адресу надійшов акт надання послуг з розподілу електричної енергії для Балаклійського районного суду Харківської області (ЕІС код точки обліку за об`єктом споживача – 62Z7839721463646 згідно договору про постачання електричної енергії) за жовтень 2022року, в якому обсяг розподіленої електричної енергії зазначався за період з березня по жовтень 2022року, тобто за період відсутності доступу до приміщення суду у зв`язку з окупацією міста Балаклія, отже відповідач об`єктивно, з обставин непереборної сили (збройна агресія Російської Федерації), був позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність на території міста Балаклія.
Отже, за наведених обставин, посилаючись на положення підпунктів 11.1, 11.2, 11.3 пункту 11 договорів про постачання електричної енергії, якими встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язання за цими договорами, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин), відповідач наголошував на тому, що строк виконання зобов`язань за укладеними договорами відкладається на строк дії форс-мажорних обставин
Рішенням господарського суду Харківської області від 30.05.2023р. у справі №922/1000/23 в позові відмовлено повністю, з тих підстав, що в Акті надання послуг з розподілу електричної енергії за жовтень 2022 року, що надійшов до ТУ ДСА України у Харківській області у листопаді 2022 року, зазначено обсяг розподіленої електричної за період з березня по жовтень 2022 року, тобто за період відсутності доступу до приміщення суду у зв`язку з окупацією міста Балаклія, отже відповідач об`єктивно, з обставин непереборної сили (збройна агресія Російської Федерації), був позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність на території міста Балаклія.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про не доведення позивачем належними та допустимими доказами факту виконання зобов`язання щодо постачання електричної енергії на об`єкт відповідача (Балаклійський районний суд Харківської області ЕІС код точки обліку за об`єктом споживача – 62Z7839721463646 згідно договору про постачання електричної енергії) у спірний період, оскільки постачання електроенергії з м.Харкова на окуповані території не відбувалось, та відповідно про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної заборгованості за постачання електричної енергії.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" з рішенням суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023р. у справі №922/1000/23 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим позивачем доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Зокрема, апелянт посилається на те, що позивачем було поставлено електричну енергію споживачу у відповідності до умов укладених договорів на постачання електричної енергії. Обсяг спожитої електричної енергії підтверджується витягом з реєстру фактичних обсягів електричної енергії за жовтень 2022 року переданим оператором системи розподілу - АТ "Харківобленерго".
Апелянт наголошує, що у відповідності до приписів пункту 10 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 “Про затвердження роздрібного ринку електричної енергії” до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному електричної енергії, в тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії в межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР (оператор системи розподілу) на території Харківської області - АТ «Харківобленерго»,
Оскільки позивач отримує дані щодо обсягів електричної енергії, необхідні для формування платіжних документів, від адміністратора комерційного обліку, яким в даному випадку є АТ «Харківобленерго», такі дані є єдиною підставою (фактом), які підтверджує обсяг поставленої електроенергії позивачем відповідачу.
Отже, позивач не має права самостійно змінювати дані щодо обсягів електричної енергії необхідні для формування платіжних документів, отримані ним від АТ «Харківобленерго», тільки АТ «Харківобленерго» має право змінити дані щодо обсягів спожитої відповідачем електричної енергії в жовтні 2022 року.
За наведених обставин, апелянт вважає, що господарським судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було помилково ототожнено правовідносини між позивачем та відповідачем щодо поставки електричної енергії на підставі відповідних договорів та правовідносини між відповідачам та АТ «Харківобленерго» щодо розподілу електричної енергії, що, як наслідок, призвело до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Окрім викладеного, апелянт також вважає, що господарським судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було неправильно застосовано норми матеріального права щодо звільнення відповідача від виконання обов`язків за договорами на підставі дії обставин непереборної сили (форс - мажорних обставин).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.07.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" на рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023р. у справі №922/1000/23; встановлено сторонам у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; ухвалено розпочати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" на рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023р. у справі №922/1000/23 з 11.07.2023р. без повідомлення учасників справи.
13.07.2023р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№8157), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна", рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023р. у справі №922/1000/23 залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення поштового зв`язку, копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 10.07.2023р. отримано відповідачем 17.07.2023р.
Клопотання від відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням не надійшло.
За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до Законів України "Про ринок електричної енергії", "Про ліцензування видів господарської діяльності", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг", позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" є постачальником електричної енергії споживачам на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) згідно з Постановою № 1529 від 12 08.2020. Основним видом економічної діяльності позивача є торгівля електроенергією, код КВЕД 35.14.
У відповідності до вимог Закону України “Про ринок електричної енергії” АТ "Харківобленерго" виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області та є оператором системи розподілу.
Відповідно до статті 4 Закону України “Про ринок електричної енергії” учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.
Згідно з частиною 2 статті 56 Закону України “Про ринок електричної енергії”, постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
В пункті 1.1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії (надалі - Правила) затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.08.2018р. №312 (надалі – Постанова №312) зазначено, що ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. 
Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби. Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.
Згідно з пунктами 4.12 та 4.13 розділу IV Правил, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. 
Згідно з пунктом 10 Постанови № 312, до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу.
У відповідності до пункту 4.3 Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
За вимогами пункту 9.1.1 Розділу IX Кодексу комерційного обліку, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №311, обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється на договірних засадах у вигляді електронних документів.
Отже, у відповідності до встановлених норм чинного законодавства, оператор системи розподілу - АТ "Харківобленерго" адмініструє точки комерційного обліку електричної енергії, отримує від споживача або зчитує самостійно покази засобів комерційного обліку електричної енергії, визначає обсяги електричної енергії спожитої споживачем та надає цю інформацію постачальнику електричної енергії, на підставі чого Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" проводить розрахунки із споживачем (відповідачем) згідно з умовами договору.
Таким чином, розрахунки за спожиту електроенергію зі споживачем, Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" проводить на підставі переданих від оператора системи розподілу - АТ "Харківобленерго" показів приладу обліку у відповідності до наведених вимог згідно з умовами договору. 

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" (надалі - постачальник) та Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області (надалі - споживач) було укладено договір № 22/01-08/67т-21 про постачання електричної енергії споживачу (надалі – договір №1 т.1 а.с.34-41) на умовах комерційної пропозиції постачальника (т.1 а.с.43). 
Також, до заяви-приєднання до договору відповідачем було надано інформацію щодо об`єктів споживача, що викладений у вигляді табличного переліку об`єктів (т.1 а.с.44). 
До вказаного переліку, зокрема, включено Балаклійський районний суд Харківської області – ЕІС код точки обліку за об`єктом споживача – 62Z7839721463646.
Крім того, 05.10.2022р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" (надалі - постачальник) та Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області (надалі - споживач) було укладено договір №22/02-74/121/1-22 про постачання електричної енергії споживачу (надалі- договір №2 т.1 а.с.17-20) та договір № 22/01-74/144-22 про постачання електричної енергії споживачу від 16.11.2022р. (надалі – договір №3 а.с.25-28).
Відповідно до пунктів 2.1 договорів №1, №2, №3, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цих договорів. 
Згідно з пунктами 5.1 договорів №1, №2, №3, споживач розраховується за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією. 
За умовами пункту 5.2 договорів №1, №2, №3, спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта застосовується один спосіб визначення ціни. Відповідно до пункту 5.4 договорів №1, №2, №3, ціна повинна зазначатися в рахунках на оплату товару, у тому числі у разі її зміни.
В пункті 5.5 договорів №1, №2, №3 зазначено, що розрахунковим періодом є місяць. Оплата здійснюється  у розмірі100% від ціни фактично поставленого товару.
Згідно з пункту 5.6. договорів №1, №2, №3, розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненною після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. 
Згідно з пунктом 5.7. договорів №1, №2, №3, споживачем після фактичної поставки товару (електричної енергії) та підписання сторонами акта приймання – передачі товару та отримання рахунку від постачальника, перераховується протягом 10 банківських днів на поточний рахунок постачальника 100% ціни фактично поставленого товару.
Згідно з підпунктами 1 та 4 пункту 6.2. договорів №1, №2, №3, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору та відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинним законодавством та/або цим договором.

Згідно з переданими даними від АТ “Харківобленерго”, позивачем, як постачальником було проведено відповідачу (споживачу) відповідне нарахування та за результатами розрахункового періоду було сформовано та виставлено рахунки за спожиту електричну енергію, а саме:
- за жовтень 2022 на суму 71184,20грн., ПДВ 20 % - 14236,84грн., разом з ПДВ 85421,04грн. (т.1 а.с.50).
- за період з 05.10.2022р. по 20.10.2022р. на суму 114935,30грн., ПДВ 20 % - 22987,06грн., разом з ПДВ 137922,36грн. (т.1 а.с.49).
Відповідачем (споживачем) за жовтень 2022року було спожито 45395 кВт*год згідно витягу з реєстру фактичних обсягів електричної енергії (т.1 а.с.52).
Строк оплати рахунку - 23.11.2022р. Рахунок сплачено частково.
Таким чином, як зазначав позивач, витяг з реєстру фактичних обсягів електричної енергії за жовтень 2022року, (передані оператором системи розподілу - АТ "Харківобленерго"), відповідно до якого ним було виставлено рахунки відповідачу (споживачу), свідчить про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна", як постачальник, виконало свої зобов`язання за договорами належним чином та в повному обсязі.

Проте, як зазначав позивач, відповідачем (споживачем) не було в повному обсязі виконано взяті на себе відповідно до умов договору зобов`язання щодо оплати електричної енергії, у зв`язку із чим, сума заборгованості за спожиту електричну енергію за договорами складає 61472,92 грн.
Вказані обставини і стали підставою для звернення, 26.02.2023р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" до господарського суду Харківської області з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про стягнення з заборгованості за договорами про постачання електричної енергії постачання електричної енергії № 22/02-74/121/1-22 від 05.10.2022р. та № 22/01-74/144-22 від 16.11.2022р. в розмірі 63199,64грн., з яких: 61472,92грн. - основна заборгованість; 579,36грн. - 3% річних; 1147,36грн. – інфляційні (т.1 а.с.1-85).
Рішенням господарського суду Харківської області від 03.07.2023р. у даній справі в позові відмовлено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.91-103).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом колегія зазначає, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Відповідно до частини 6-7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/ визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу, України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Згідно статей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Як було зазначено вище, згідно з переданими даними від АТ “Харківобленерго”, Товариством з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна", як постачальником, було проведено відповідачу (споживачу) відповідне нарахування та за результатами розрахункового періоду сформовано та виставлено рахунок за спожиту електричну енергію:
- за жовтень 2022 на суму 71184,20грн., ПДВ 20 % - 14236,84грн., разом з ПДВ 85421,04грн. (т.1 а.с.50).
- за період з 05.10.2022р. по 20.10.2022р. на суму 114935,30грн., ПДВ 20 % - 22987,06грн., разом з ПДВ 137922,36грн. (т.1 а.с.49).
Відповідачем (споживачем) за жовтень 2022 року було спожито 45395 кВт/год згідно витягу з реєстру фактичних обсягів електричної енергії (т.1 а.с.52).
Строк оплати рахунку - 23.11.2022р. Рахунок сплачено частково.
Проте, як зазначав позивач, відповідачем (споживачем) не було в повному обсязі виконано взяті на себе відповідно до умов договору зобов`язання щодо оплати електричної енергії, у зв`язку із чим, сума заборгованості за спожиту електричну енергію за договорами складає 61472,92 грн.

При ухваленні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спожиту останнім електричну енергію з тих підстав, що в Акті надання послуг з розподілу електричної енергії за жовтень 2022 року, що надійшов до ТУ ДСА України у Харківській області у листопаді 2022 року, фактично зазначено обсяг розподіленої електричної за період з березня по жовтень 2022 року. Тобто, за період відсутності доступу до приміщення суду у зв`язку з окупацією міста Балаклія. Отже, відповідач об`єктивно, з обставин непереборної сили (збройна агресія Російської Федерації), був позбавлений можливості здійснювати діяльність на території міста Балаклія.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про не доведення позивачем належними та допустимими доказами факту виконання зобов`язання щодо постачання електричної енергії на об`єкт відповідача (Балаклійський районний суд Харківської області ЕІС код точки обліку за об`єктом споживача – 62Z7839721463646 згідно договору про постачання електричної енергії) у спірний період, оскільки постачання електроенергії з м.Харкова на окуповані території не відбувалось.
Проте, судова колегія вважає вказані висновки місцевого господарського суду з приводу обсягів спожитої електричної енергії за спірний період (жовтень 2022 року) передчасними, з огляду на наступне.
Так, за приписами пунктів 4.12., 4.13. Правил роздрібного ринку електричної енергії (надалі - Правила) затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.08.2018р. №312 (надалі - Постанова) розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
Крім того, згідно з пунктом 10 Постанови, до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу (AT Харківобленерго).
У відповідності до пункту 4.3 Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
За вимогами пункту 9.1.1 Розділу IX Кодексу комерційного обліку, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018р. №311, обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється на договірних засадах у вигляді електронних документів.
З аналізу вищевикладеного слідує, що розрахунки за спожиту електроенергію зі споживачем Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" (позивач, постачальник) проводить на підставі переданих від оператора системи розподілу AT "Харківобленерго" показів приладу обліку у відповідності до наведених вимог згідно з умовами договору. 

Більш того, визначення обсягу спожитої електричної енергії не відноситься до компетенції ТОВ "Біотек Груп Україна", а відноситься до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, що затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.12.2017р. № 1470 (підпункт 2 пункту 2.3. Розділу 2 Ліцензійних умов). 
Таким чином, витяг з реєстру фактичних обсягів електричної енергії за жовтень 2022 року (т.1 а.с.52), (передані оператором системи розподілу - АТ "Харківобленерго"), відповідно до якого позивачем було виставлено рахунки, свідчить про те, що ТОВ "Біотек Груп Україна", як постачальник, виконало свої зобов`язання по договору належним чином та в повному обсязі щодо поставки електричної енергії споживачу (відповідачу) - ТУ ДСА України у Харківській області.
Доказів на спростування факту споживання електричної енергії в жовтні 2022року в обсязі визначеному в рахунках, відповідачем (споживачем) ані під час розгляду справи місцевим господарським судом ані під час апеляційного перегляду надано не було.

Окрім викладеного, судова колегія зазначає, що Акт надання послуг з розподілу електричної енергії за жовтень 2022 року направлений АТ "Харківобленерго" як оператором системи розподілу на адресу споживача - ТУ ДСА України у Харківській області, не може бути прийнятий судом в якості належного доказу в контексті спірних правовідносин між позивачем та відповідачем, які врегулюванні відповідними договорами про постачання електричної енергії споживачу.
Отже, за наведених обставин, господарським судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було помилково ототожнено правовідносини між позивачем та відповідачем щодо поставки електричної енергії на підставі відповідних договорів та правовідносини між відповідачем та АТ «Харківобленерго» щодо розподілу електричної енергії на підставі відповідного договору про закупку послуг з розподілу електричної енергії, який не є предметом розгляду у даній справі, що, як наслідок, призвело до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що у відповідності до приписів статті 526 Цивільного кодексу України та статі 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини щодо доведеності з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором за договором про постачання електричної енергії споживачу № 22/02-74/121/1-22 від 05.10.2022р. та № 22/01-74/144-22 від 16.11.2022р. в жовтні 2022року в розмірі 61472,92грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних в розмірі 1147,36грн. та 3% річних в сумі 579,36грн., судова колегія зазначає наступне.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020р. у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019р. у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020р. у справі № 902/417/18.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. 
При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019р. у справі №916/190/18 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019р. у справі № 905/600/18р. 
Перевіривши розрахунок штрафних санкцій у вигляді 3% річних та інфляційних наданий позивачем, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у відповідній частині та стягненні з відповідача на користь позивача інфляційних в розмірі 1147,36грн. та 3% річних в сумі 579,36грн.

Щодо посилань відповідача на настання форс-мажорних обставин, як на підставу для звільнення його від сплати заборгованості за спожиту електричну енергію, а також штрафних санкцій у вигляді 3 % річних та інфляційних, колегія суддів зазначає, що за приписами частини першої статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Також, згідно частини другої статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Частиною другою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.
У постановах Верховного Суду від 15.06.2018р. у справі № 915/531/17, від 26.05.2020р. у справі № 918/289/19, від 17.12.2020р. у справі № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:
- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;
- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;
- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Торгово-промислова палата України (ТПП України) листом від 28.02.2022р. за №2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. 
Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014р. за №40(3) (з наступними змінами).
Відповідно до частини 1 статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.
За умовами пункту 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).
Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28.02.2022р. за №2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, судовою колегією встановлено, що в законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а на сайті ТПП України 28.02.2022р. розміщено загальний офіційний лист.
В загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022р. зазначено, що його видано на підставі статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та Статуту ТПП України.
Проте, вказаними статтями врегульовано саме порядок видачі сертифікатів ТПП, а не офіційних листів ТПП України та їх правовий статус. Статут ТПП України  відсутній у вільному доступі.
Судова колегія зауважує, що загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022р. не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Крім того, його опубліковано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.
Таким чином, використання лише загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022р. за № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинно супроводжуватися принаймні і іншими доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

В контексті спірних правовідносин судова колегія також враховує правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.08.2022р. у справі №908/2287/17 в якій зазначено, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019р. у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що лист Торгово-промислової палати України (ТПП України) від 28.02.2022р. за № 2024/02.0-7.1. як доказ існування форс-мажорних обставин у даній справі не є достатнім доказом існування таких обставин.

Судова колегія також зазначає, що пунктом 11.1. договору сторони погодили, що у випадку настання форс-мажорних обставин сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань, якщо це є наслідком непереборної сили, а пунктом 11.4. договору встановлено обов`язок з негайного повідомлення про такі обставини із надсиланням протягом 14 днів підтверджуючих документів щодо їх настання відповідно до законодавства.
Отже, відповідно до умов договору відповідач повинен був повідомити позивача про настання у нього неможливості виконання своїх зобов`язань за спірним договором негайно та підтвердити факт настання випадку або дії обставин непереборної сили належними доказами протягом 14 днів.
Проте, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до ТПП України або відповідної регіональної ТПП, в строк визначений умовами договору, для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили відповідно до регламенту, причин неможливості такого звернення суду повідомлено не було.
Зважаючи на викладене, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про наявність форс-мажорних обставин як підстави звільнення його від відповідальності у вигляді стягнення основної заборгованості та штрафних санкцій, які полягали у введенні на території України воєнного стану, з огляду на те, що вказана обставина сама по собі, враховуючи наявність універсального офіційного листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору, оскільки не має преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру, а необхідною умовою їх застосування є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили.

Щодо посилань відповідача на те, що кошторисом Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на 2023рік по загальному та спеціальному фондах державного бюджету за КЕКВ 2273 «Оплата електроенергії» не передбачено видатків на оплату заборгованості за минулий бюджетний період 2022року, судова колегія зазначає, законодавець не звільняє від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, організації, які являються бюджетними та фінансуються із загального державного бюджету.
Відповідно до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику цього суду як джерело права.
У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).
Відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 30.03.2020р. у справі №910/3011/19, від 03.04.2018р. у справі №908/1076/17.
Отже, посилання відповідача на неналежне фінансування з державного бюджету, несвоєчасне та не в повному обсязі виділення коштів не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку здійснити оплату за спожиту електричну енергію у відповідності до умов договорів про постачання електричної енергії споживачу № 22/02-74/121/1-22 від 05.10.2022р. та № 22/01-74/144-22 від 16.11.2022р. 

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
За змістом пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.
Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
При вирішенні даного спору суд першої інстанції не дотримався вимог статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючий вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна", скасування рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023р. у справі №922/1000/23 з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за позовом та апеляційною скаргою покладаються на відповідача.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено частиною третьою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої даної статті.
Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" на задовольнити.
Рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023р. у справі №922/1000/23 скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (61050, Харківська область, м.Харків, майдан Героїв Небесної сотні, буд.36, корпус 2, код ЄДРПОУ 26281249) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" (61037, Харківська область, м.Харків, вул. Плеханівська, буд.126, код ЄДРПОУ 42451510) заборгованість за договорами про постачання електричної енергії № 22/02-74/121/1-22 від 05.10.2022р. та № 22/01-74/144-22 від 16.11.2022р. в розмірі 63199,64грн., а саме: суму основного боргу в розмірі 61472,92 грн, інфляційні в розмірі 1147,36 грн., 3% річних в сумі 579,36грн. та 2684,00грн. судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (61050, Харківська область, м.Харків, майдан Героїв Небесної сотні, буд.36, корпус 2, код ЄДРПОУ 26281249) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотек Груп Україна" (61037, Харківська область, м.Харків, вул. Плеханівська, буд.126, код ЄДРПОУ 42451510) 4026,00грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.
Повний текст постанови складено   14.09.2023 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           В.О. Фоміна  

Суддя                                                                                           О.В. Шевель