ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6523/23 Справа № 199/1310/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И Л А:
       У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між КП «Дніпроводоканал» та ОСОБА_1 , згідно рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . 
       Відкритий особовий рахунок є підтвердженням отримання послуг та договірних відносин. 
        ОСОБА_1 свої зобов`язання по оплаті послуг водопостачання та водовідведення належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.        Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 , якому відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , станом на 31 липня 2021 року заборгованість відповідача перед КП «Дніпроводоканал» складає 47055,30 грн.
       Як вбачається з довідки про склад сім`ї за місцем реєстрації відповідального квартиронаймача ОСОБА_1 зареєстровані інші члени її сім`ї – ОСОБА_2 , яких позивач вважає солідарними боржниками, оскільки останні користується нарівні з відповідальним квартиронаймачем усіма правами і обов`язками, що випливають з договору найму.
       Повідомлення позивача про наявність боргу за надані комунальним підприємством послуги, залишились проігнорованими з боку відповідачів. До теперішнього часу сума боргу не погашена. 
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення в розмірі 47 055,30 грн., з яких 39024,44 грн. - сума основного боргу, 953,71 грн. - сума 3 % річних та 7077,15 грн. - інфляційне збільшення суми боргу, на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2684,00 грн.
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2023 року у задоволенні позову Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – відмовлено.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги задовольнити в повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
       Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення, КП "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам, які повинні оплачувати дані послуги щомісяця.
       Між КП "Дніпроводоканал" ДМР та відповідачами встановились фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпропетровської міської ради N 526 від 20.04.95 р. про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП "Дніпроводоканал" ДМР, по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де відкрито особовий рахунок N НОМЕР_1 , відповідальним квартиронаймачем визначено ОСОБА_1 .
       Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 , якому відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , станом на 31 липня 2021 року заборгованість відповідача перед КП «Дніпроводоканал» складає 47055,30 грн.
       Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
       Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
       Згідно ст. 160 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
       Відповідно до п. 1, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 цього ж закону віднесено і послуги з водовідведення) у строки, встановлені договором або законом.
       Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
       Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у певному обсязі (Постанова ВСУ від 30.10.2013 р. по справі N 6-59цс13).
       Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016 р. по справі N 6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. З ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі". Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково.
       Відповідно до ст. 22 Закону України "Про питну воду і питне водопостачання" споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
       Відповідно до ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" N 2189-VIII від 9 листопада 2017 року, який введено в дію 01 травня 2019 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
       Як вбачається з матеріалів справи, що позивачем не надано до позовної заяви копії договору щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення та відкриття особового рахунку, враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність між сторонами оформлених письмовим договором відносин у сфері житлово-комунальних послуг щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того.
       Окрім того, положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує.
       Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Звертаючись до суду з даним позовом, представник КП «Дніпроводоканал» ДМР в позовній заяви зазначав, що  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 є споживачами послуги, які надає позивач за адресою: АДРЕСА_2 , проте ухиляються від сплати наявної в них заборгованості.
       Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
       Крім того, з довідки№474/4 від03.08.2022 року вбачається, що у будинку за адресою: АДРЕСА_4 , уповноважений власник є ОСОБА_3 , та зареєстровані особи — ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
       Доказів того, що відповідачі є власниками або за згодою власника користуються об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.
       Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
       Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради — залишити без задоволення.
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2023 року— залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: