ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5537/23 Справа № 200/10086/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року                                        місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 200/10086/19
Номер провадження 22-ц/803/5537/23
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.
за участю секретаря: Паромової О.О.
учасники справи : 
позивач – ТОВ «Авто Просто»
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 травня 2021 року головуючого судді Антонюка О.А. зі складанням повного тексту судового рішення 18 травня 2021 року по цивільній справі про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В :
У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивований тим, що 11 березня 2016 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 було укладено договір (фінансових послуг, кредиту) і встановлено відсотки за користуванням цими коштами, сторонами також оформлено і підписано додаток до цього договору, кредитні кошти відповідачу було надано, договір почав виконуватися. Цей договір укладався з метою придбання відповідачем автомобіля; автомобіль відповідач придбала і використовувала його зі своєю метою. З іншими відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 25 серпня 2018 року укладено договори поруки та поручителі зобов`язалися погашати борг ОСОБА_1 як кредитонабувача. Але в порушення умов договору відповідач перестав виплачувати тіло кредиту та відсотки, інші виплати,у зв`язку чим утворилася заборгованість, в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося. 
Просили стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Авто Просто» суму заборгованості за договором № 718406 в розмірі 329 786,11 грн, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 травня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Авто просто» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ТОВ «Авто Просто» заборгованість по договору № 718406 від 11 березня 2016 року станом на червень 2019 року в сумі 329 786,11 грн, з яких 1) періодичні платежі (основна заборгованість) – 205 868, 61 грн, 2) щомісячна винагорода – 123 917,50 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог до нього скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що відповідно до статті 4 договору № 718406 від 11 березня 2016 року, договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом десяти років, тобто до 11 березня 2023 року, а з позовом ТОВ «Авто Просто» звернулося у 2019 році, тобто достроково. Зауважено, що матеріали справи не містять ані претензії, ані доказів направлення її відповідачам. До виконання кредитором ст. 3 договору поруки від 25 серпня 2016 року, а саме до направлення поручителю повідомлення кредитора, поручитель не може знати про невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань, крім того, поручителю не відомий розмір несплачених боржником періодичних платежів.Тому , у поручителя ОСОБА_3 та інших поручителів не виникло обов`язку сплати кредиторові грошових коштів в розмірі всіх несплачених періодичних платежів разом із щомісячною винагородою.
Звернуто увагу апеляційного суду, що в матеріалах справи відсутній графік внесків платежів до договору № 718406 від 11 березня 2016 року та судом це не досліджувалось. Позивач стверджує, що останній платіж за вищевказаним договором ОСОБА_1 здійснила в грудні 2016 року, договором передбачені щомісячні платежі. Посилаючись на невиконання умов договору з січня 2017 року, позивач звернувся до суду з позовом лише 08 липня 2019 року. Зазначено, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України шестимісячний строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту настання строку дострокового повернення кредиту. На думку скаржника, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки розрахунку заборгованості та не перевірив, чи відповідає він умовам укладеного між сторонами договору.

Відзив на апеляційну скаргу представника ТОВ «Авто Просто» обґрунтований законністю рішення. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Інші учасники справи правом надання відзиву не скористалися ,що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду проведеному в режимі відеоконференції представник ТОВ «Авто Просто» адвокат Римар А.В. просив апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення,рішення суду залишити без змін з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу .
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином був повідомлений про день,час і місце розгляду справи , про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення,які поверталися з довідкою Укрпошти про причини повернення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», шляхом доставки електронного повідомлення про виклик до суду (т.3 .а.с.64,69,74). Перевіркою трекінгу поштового відправлення 4900001159300 встановлено ,що судове повідомлення ОСОБА_3 07 липня 2023 року вручено за довіреністю (т.3.а.с.75).
Інші відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (т.3.а.с.54), ОСОБА_4 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином були повідомлені про день,час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення,які неодноразово поверталися з довідкою Укрпошти про причини повернення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.3.а.с.65 ,72,73), шляхом доставки електронного повідомлення про виклик до суду (т.3 .а.с.69). Від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кожевнікова О.М. надійшло клопотання про можливість розгляду справи за їхньою відсутністю (т.3.а.с.76).
Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження ,місця проживання чи перебування особи,повідомленою цією особою суду . 
Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату,час і місце розгляду справи, в тому числі і відповідача ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного між ТОВ «Авто Просто» та відповідачем ОСОБА_1 договору № 718406 від 11 березня 2016 року цей відповідач отримав у позивача кредит для своїх потреб на придбання автомобіля зі сплатою обумовлених відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту – до повного погашення; сторонами також оформлено і підписано додаток до цього договору, кредитні кошти відповідачу було надано, договір почав виконуватися. Цей договір укладався з метою придбання ОСОБА_1 автомобіля; автомобіль відповідач придбала і використовувала його зі своєю метою. 
З відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 25 серпня 2018 року укладено договори поруки і вони зобов`язалися погашати борг ОСОБА_1 як кредитонабувача (у вказаних в договорі межах) та разом з нею нести солідарну відповідальність перед позивачем – ТОВ «Авто Просто» - у повному обсязі цих зобов`язань, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки (штрафу, пені). Товариство виконало умови вказаного договору та на підставі заяви відповідача ОСОБА_1 надало їй вказані кредитні кошти, що підтверджується доказами і фактично не заперечується сторонами.
Позивач відповідно до умов договору направив на ім`я відповідачів претензію про наявність заборгованості, яка була ними отримана.
В порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору відповідачі свої зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконали, перестали своєчасно сплачувати відсотки по кредиту, інші належні платежі, утворилася заборгованість.
Заборгованість відповідачів по договору № 718406 від 11 березня 2016 року станом на червень 2019 року становить 329 786,11 грн., з яких: періодичні платежі (основна заборгованість) – 205 868,61 грн.; щомісячна винагорода – 123 917,50 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за договором та витрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Позивач всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсязі, відповідач укладав договір та приймав кошти і зобов`язувався його виконати у відповідності до норм чинного законодавства, а тому відповідач мав можливість виконати умови договору і повернути кредит позивачу, але без поважних причин цього не зробив.
Апеляційний суд погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлено фактичні обставини справи та доказам, наявним у справі, надано належну правову оцінку.
Протилежного,  відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, скаржником не доведено .
На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (стаття 559 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом із тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує поняття «термін», який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14 сформулював правовий висновок, згідно з яким строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються, а тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації своїх прав, зокрема й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав зазначені у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку існування поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що його порука припинилася на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, апеляційним судом відхиляються як безпідставні з огляду на те,що відповідно до пункту 4.4 договору поруки строк дії даного договору становить 13 років з дня підписання даного договору (т.1.а.с.13-14).
Зі вказаними позовними вимогами до суду ТОВ «Авто Просто» звернулося у липні 2019 року, тобто в межах строку, визначеного у договорі поруки, а тому підстави вважати, що порука ОСОБА_3 є припиненою, відсутні.
Сторони визначили відповідні правила у договорі, встановили обов`язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд.
Умова договору поруки (пункт 4.4) про те, що строк дії даного договору становить 13 років, є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки відповідає частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі не підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильно висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 суми заборгованості по договору № 718406 від 11 березня 2016 року.
З досліджених матеріалів справи вбачається,що ОСОБА_3 не є споживачем послуг за договором № 718406 від 11 березня 2016 року , є поручителем за договором поруки від 25 серпня 2018 року , який зобов`язався відповідати перед ТОВ «Авто Просто» за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором № 718406 від 11 березня 2016 року ,а тому Закон України « Про захист прав споживачів « не може бути застосований між сторонами за договором поруки . У вказаній частині доводи апеляційної скарги не є слушними. 
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 ,апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення , не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України. Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є прийнятними та обґрунтованими . 
На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 травня 2021 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: