ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/19450/20  Номер провадження 22-ц/814/3206/23	Головуючий у 1-й інстанції Шевська О.І.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
за участю секретаря Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт»
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 лютого 2023 року у складі судді Шевської О. І.
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з вказаним позовом до Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов мотивовано тим, що 24.01.2020 він був прийнятий на роботу у КСП «Харківгорліфт» наказом № 19-К від 23.01.2020 на посаду електромонтера 4 розряду з ремонту та обслуговування внутрішньобудинкових електромереж. 
Вказував, що при здійсненні трудової діяльності сумлінно виконував свої посадові обов`язки. Багаторазово працював понад встановлений робочий час, у тому числі виконував обов`язки тимчасово відсутнього працівника за суміщенням професій. При цьому ніяких виплат на підставі статті 105 КЗпП України відповідачем здійснено не було, що стало підставою для його звернення до органів Держпраці України з відповідною заявою, за результатами якої складено Акт перевірки від 01.10.2020. 
Вважає, що внаслідок цього в подальшому він піддався дискримінації з боку роботодавця та наказом № 378-К від 18.11.2020 був звільнений з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України (за прогул). Розрахунок та трудову книжку отримав 20.11.2020.
Вважає таке звільнення незаконним та необґрунтованим, оскільки в день, за який йому був зарахований прогул, він не отримував ніяких завдань, а за минулий рік до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має лише позитивні відгуки по роботі.
Посилаючись викладене та з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд поновити його на посаді електромонтера 4 розряду КСП «Харківгорліфт»; стягнути з КСП «Харківгорліфт» на його користь компенсацію за час вимушеного прогулу у розмірі середнього заробітку з дня звільнення по день фактичного відновлення на робочому місці; визнати запис № 10 у трудовій книжці недійсним та внести відповідні зміни.
21 червня 2022 року на підставі розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справу передано за підсудністю до Октябрського районного суду м. Полтави.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 лютого 2023 року, описку в якому виправлено ухвалою цього суду від 06 березня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ КСП «Харківгорліфт» наказ № 460-к від 18.11.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ №378-к від 18.11.2020 про припинення трудового договору.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду.
Стягнуто з КСП «Харківгорліфт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 29 8248,86 грн.
Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з КСП «Харківгорліфт» в дохід держави судовий збір в розмірі 3 220,80 грн.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на його користь з КСП «Харківгорліфт» виплати заробітної плати в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке документальне підтвердження щодо дотримання роботодавцем процедури звільнення позивача, а саме: наявності підтвердженого факту систематичності, та відсутні докази на підтвердження самого факту відсутності працівника на роботі, тому у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача з роботи. Також при звільненні позивача не були додержані передбачені статтею 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень - при обранні дисциплінарного стягнення відповідачем не враховувались ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. 
З таким рішенням не погодився представник КСП «Харківгорліфт» та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість та необ`єктивність рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що факт відсутності позивача на робочому місці 12-13.11.2020 не заперечується позивачем, а в матеріалах справи наявні акти та внутрішні службові записки, що підтверджують факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, при цьому на прохання керівництва позивач відмовився надати письмові пояснення за фактом відсутності на робочому місці, про що було складено Акт «про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення причин відсутності на роботі» № 1 від 18.11.2020.
Доказів на підтвердження того, що 12 та 13.11.2020 він був присутній на робочому місці та незаконності його звільнення позивачем не надано і до суду. 
Вказує також, що суд першої інстанції зробив розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 з порушенням норм матеріального права, оскільки, виходячи з довідок КСП «Харківгорліфт» середньоденна заробітна плата позивача складає 389,91 грн, а тому середній заробіток має складати 217 959,69 грн.
Посилається також на неналежне повідомлення про судове засідання 08.02.2023, у якому справа була розглянута судом за відсутності відповідача. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
По справі встановлено, що 24.01.2020  ОСОБА_1  був прийнятий на роботу в КПС «Харківгорліфт» на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду (а. с. 7, 9, 21, 29, т. 1). 
01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Держпраці у Харківській області щодо можливих порушень законодавства про працю адміністрацією КСП «Харківгорліфт», на яке отримав лист від 11.11.2020 за № В-1344/02.03/12-08/ 11840 , в якому було повідомлено, що в ході проведення державного нагляду (контролю) у жовтні-листопаді 2020 року інспектором праці факту покладення на ОСОБА_1 додаткових обов`язків у порядку суміщення професій, розширення зони обслуговування, збільшення обсягу виконуваної роботи, виконання обов`язків відсутнього працівника не встановлено, рекомендовано в разі порушення на думку позивача його прав звернутися за захистом своїх порушених прав до суду (а. с. 2-5, 11-13, 24-28, 30-32, т. 1).
12 та 13 листопада 2020 року на ім`я начальника дільниці з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж і обладнання ОСОБА_2 надійшли доповідні записки від майстра дільниці з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж і обладнання № 15 ОСОБА_3 про відсутність електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду дільниці з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж і обладнання № 15 ОСОБА_1 12.11.2020 року на роботі з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв. та 13.11.2020 з 08 год 00 хв. до 16 год. 00 хв. На телефонні дзвінки протягом дня він не відповідав (а. с. 58, 59, т. 1).
12 та 13 листопада 2020 року було складено акти за підписом майстра дільниці з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж і обладнання № 15 ОСОБА_3 та в присутності електромонтерів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про те, що електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду дільниці з технічного обслуговування № 15 ОСОБА_1 був відсутній на роботі у вказані дні, на телефонні дзвінки не відповідав (а. с. 56, 57, т. 1).
13 та 16 листопада 2020 року начальником дільниці з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж і обладнання ОСОБА_2 складено доповідні записки на ім`я директора КСП «Харківгорліфт» ОСОБА_6 про відсутність електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду дільниці з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж і обладнання № 15 ОСОБА_1 на роботі 12.11.2020 з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв та 13.11.2020 з 08 год 00 хв. до 16 год. 00 хв, в яких прохав зарахувати ОСОБА_1 робочі дні 12 та 13 листопада 2020, як прогул (а. с. 60-62, т. 1).
Наказом директора КСП «Харківгорліфт» ОСОБА_6 від 18.11.2020 № 460 визнано для ОСОБА_1 робочі дні 12.11.2020 та 13.11.2020 днями прогулів без поважних причин (а. с. 70, т. 1).
Пояснень щодо причини відсутності на роботі ОСОБА_1 не надав, на лист від 17.11.2020 за № 1908/0 щодо надання протягом 15 днів письмових пояснень про відсутність його на роботі 12.11.2020 та 13.11.2020 надати пояснення відмовився, про що складено відповідний Акт, посвідчений начальником відділу кадрів ОСОБА_7 , начальником юридичного відділу ОСОБА_10, Головою профспілкового комітету ОСОБА_8 та провідним інспектором відділу кадрів ОСОБА_9 (а. с. 67, 71, т. 1).
18 листопада 2020 року директором КСП «Харківгорліфт» ОСОБА_6 видано наказ № 378-К-0000001246 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 23, т. 1).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та визнаючи незаконними вказані накази роботодавця щодо підстав звільнення позивача з роботи, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач щодо його перебування на роботі відповідачем не спростовано та інших доказів, окрім службових записок та актів, журналу виходу на роботу щодо відсутності позивача на роботі КСП «Харківгорліфт» не надано.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Отже, предметом доказування у справі є невиконання позивачем без поважних причин своїх трудових обов`язків за трудовим договором 12 та 13 листопада 2020 року протягом визначеного на підприємстві робочого часу. 
По справі встановлено та не заперечується сторонами, що відповідно до умов укладеного трудового договору, розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт», що є додатком до Колективного договору на 2018-2020 рік, з яким ОСОБА_1 ознайомлений 24.01.2020, та Графіку роботи працівників КСП «Харківгорліфт» на 2020 рік при п`ятиденному робочому тижні (а. с. 63-66, т. 1) режим роботи позивача у листопаді 2020 року становив щоденно з 8.00 до 17.00 годин, п`ятниця - з 8.00 до 16.00 годин, перерва з 12.00 до 12.48 годин, крім вихідних та святкових днів, норма робочого часу 12.11.2020 складала 8,2 години на день, 13.11.2020 - 7,2 години на день.
У посадові обов`язки позивача входило технічне обслуговування та поточний ремонт електроустановок та внутрішньобудинкових електромереж по дільниці № 12, що були закріплені за ним наказом № 262 від 25.06.2020 «Про закріплення електроустановок по дільницям № 11, 12, 13, 14, 15, 16, 25, 28, 31 та призначення відповідальних з технічної експлуатації та поточного ремонту внутрішньобудинкових електромереж, електроустановок та зняття показників з приладів обліку» КСП «Харківгорліфт» (а. с. 64-88, т. 2). 
Згідно бази заявок Департаменту житлового господарства та програмного комплексу КСП «Харківгорліфт» 12.11.2020 об 11.32 надійшла заявка на технічне обслуговування електроустановки за адресою АДРЕСА_1 , 13.11.2020 о 12.18 надійшла заявка про відсутність освітлення по АДРЕСА_2 та о 12.37 заявка про відсутність освітлення по АДРЕСА_3 . 
Електроустаткування за вказаними адресами було закріплено за позивачем ОСОБА_1 , проте через відсутність його на роботі у ці дні виконавцями призначено інших працівників КСП «Харківгорліфт» (а. с. 103-105, т. 2).
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності з дотриманням вимог статей 77-80, 89 ЦПК України. 
Свої висновки щодо оцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин суд викладає у рішенні, яке відповідно до статті 263 ЦПК України повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Проте, суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Визнаючи недостатніми докази відповідача для підтвердження факту прогулу ОСОБА_1 12 та 13 листопада 2020 року, суд не дав жодної оцінки тому факту, що своїх трудових обов`язків у ці дні позивач не виконував, для чого поважних причин не навів, а доповідними записками безпосереднього начальника позивача на ім`я керівника підприємства та актами від 12.11.2020 та 13.11.2020, підписаними комісією у складі із трьох осіб, документально підтверджено відсутність ОСОБА_1 на роботі.
У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 
Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором. 
Статтею 139 КЗпП України на працівників покладено обов`язок працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. 
Роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, здійснювати заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню), уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту (стаття 141 КЗпП України).
За порушення трудової дисципліни на працівника може бути накладене дисциплінарне стягнення, що передбачено статтею 147 КЗпП України, для застосування якого роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення з метою з`ясування причин вчиненого дисциплінарного проступку. 
З матеріалів справи вбачається, що встановлений статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України порядок застосування дисциплінарних стягнень було дотримано відповідачем, натомість позивач не зміг пояснити де він знаходився протягом робочого часу 12 та 13 листопада 2020 року та яку роботу виконував, що не відповідає принципу добросовісності та сумлінності. 
У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що трудової дисципліни позивач не дотримувався, свої трудові обов`язки не виконував, допустив прогул без поважних причин, що стало підставою для його звільнення з роботи. При цьому порушень норм трудового законодавства при звільненні позивача допущено не було.
Прогул за своєю природою є грубим порушенням трудової дисципліни, за яке передбачено безпосереднє звільнення працівника з роботи, тому висновки суду першої інстанції про недотримання роботодавцем процедури звільнення через відсутність підтвердженого факту систематичного порушення трудової дисципліни позивачем є необґрунтованими.
Доводи позивача, що звільнення його з роботи стало наслідком його звернення до органів Держпраці України та дискримінації з боку відповідача не підтверджуються наявними у справі доказами, оскільки факт порушення законодавства щодо норм та оплати праці у КСП «Харківгорліфт» органами державного контролю встановлено не було, а вчинення дискримінаційних дій по відношенню до нього позивачем не доведено.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 за його безпідставністю.
Оскільки питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 КЗпП України вирішується судом лише при винесенні рішення про поновлення на роботі, колегія суддів не дає оцінку доводам апеляційної скарги відповідача щодо розрахунку середньоденної заробітної плати позивача. 
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання 08.02.2023, яке знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є окремою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення апеляційним судом.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» - задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                С. Б. Бутенко

Судді:                                                                        О. І. Обідіна

       О. В. Прядкіна