КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
Справа №359/1055/22                               Головуючий у 1 інстанції: Яковлєва Л.В.
Провадження №22-ц/824/6059/2022       Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
31 липня 2023 року                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                             Олійника В.І., Сушко Л.П.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
 
ВСТАНОВИЛА
 
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень від 08 лютого 2022 року, просила стягнути з відповідача аліменти на свою користь, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000, 00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією.
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 01 лютого 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 )  на користь держави Україна судовий збір у розмірі 992 гривень 40 копійок.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.
 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, а також порушив норми процесуального права.
 
Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував у повному обсязі матеріальне становище платника аліментів, не витребував виписки по банківських рахунках відповідача.
 
На її думку присуджений розмір аліментів є недостатнім для всебічного та гармонійного розвитку дитини. 
 
Наголошує, що визначений у даній позовній заяві розмір аліментів у сумі 20 000 є співмірним з фінансовим станом відповідача та не буде становити для нього надмірного матеріального тягаря.
 
Крім того заперечувала проти присудження судом першої інстанції аліментів без щомісячної індексації.
 
25 березня 2023 року адвокат Босонченко О.М. - представник ОСОБА_2 подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2022 року  без змін.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
 
У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ) в період з 2015 року по 2021 року проживали разом без реєстрації шлюбу.
 
Від даних відносин у сторін народилась дитина  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 28 липня 2020 року (повторно).
 
Після припинення відносин між сторонами, їх спільна дитина ОСОБА_3 проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. 
Встановлено, що відповідачу належать корпоративні права у Товаристві з обмеженою відповідальністю «БК «Прогрес Буд», Товаристві з обмеженою відпові-дальністю «Краснол-Буд», Товаристві з обмеженою відповідальністю «КБ Білдінг Груп», Товаристві з обмеженою відповідальністю «Будівельний комбінат «Прогрес» загальна вартість яких становить 38 700 000 грн.
 
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції враховував те, що дитина проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, стан здоров`я, матеріальне становище платника.
 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.
 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта стаття 263 ЦПК України).
 
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
 
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
 
Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
 
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
 
За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. 
 
За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. 
 
Заяви одержувача про індексацію аліментів за інший період позивачем не подавалась та в матеріалах справи відсутня. 
 
Індексація розміру аліментів встановлених судом у твердій грошовій сумі здійснюється за законом, відповідно не вимагається рішення суду для здійснення виконавцем (державним чи приватним) індексації розміру аліментів зазначеного у виконавчому листі, обов`язок проводити щорічну індексацію розміру аліментів покладено нормами законодавства. 
 
Доводи позивача щодо неповного з`ясування матеріального становища платника аліментів, у тому числі і з посиланням на те, що судом першої інстанції не було вирішено клопотання про витребування доказів, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
 
Матеріалами справи встановлено, що згідно з протоколом судового засідання від 02 вересня 2023 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання представника позивача про витребування (забезпечення) доказів, заслухано думку сторін та постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні заявленого клопотання (т. І а.с. 234-235).
 
Відповідно до ч.1 п. 3 ст. 353 ЦПК України  ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.
 
Позивач ухвалу суду першої інстанції не оскаржувала.
 
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
2. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.
3. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.
4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. 
Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. 
Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
 
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухвалені рішення було враховано усі надані сторонами докази.  
 
Доводи апелянта щодо того, що присуджений розмір аліментів є недостатнім для всебічного та гармонійного розвитку дитини, апеляційний суд вважає безпідставними, адже доказів на підтвердження фактичних щомісячних витрат на утримання малолітньої дитини і на підтвердження розміру заявлених позивачем вимог для встановлення більшого розміру аліментів, ніж визначено рішенням суду першої інстанції, матеріали справи не містять.
 
Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
         Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
 
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо обґрунтування розміру аліментів та необхідності звертатись до послуг няні та в майбутньому зарахування дитини до закладу дошкільної освіти оскільки це є додатковими витратами та не можуть бути включені в загальний розмір аліментів.
 
Щодо ухвалення рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі без її щомісячної індексації, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. 
 
Заяви про індексацію аліментів за інший період позивачем не подавалась та в матеріалах справи відсутня. 
 
Індексація розміру аліментів встановлених судом у твердій грошовій сумі здійснюється за законом щорічно виконавцем і відповідно не вимагається ухвалювати рішення для індексації розміру аліментів, оскільки обов`язок проводити щорічну індексацію розміру аліментів покладено нормами законодавства. 
 
Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, а тому апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -
 
ПОСТАНОВИЛА
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                       В.І. Олійник 
 
                                                                                                Л.П. Сушко