КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Цукуров В.П.
Єдиний унікальний номер справи № 357/4293/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10059/2023
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
26 липня 2022 року                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей,
 
встановив:
 
У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.
В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2009 року. Вони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Зазначала, шо сторони на даний час проживають окремо. 
Посилаючись на те, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання дітей, позивачка просила в судовому порядку стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 4 000 гривень в місяць на кожну дитину до їх повноліття.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 аліменти на користь  ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі по 2200 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 02 червня 2022 року і до їх повноліття.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неврахування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року скасувати та залишити позовну заяву без розгляду.
У апеляційні скарзі вказує, що питання стягнення з нього аліментів на утримання дітей на користь позивачки вже вирішене іншим судовим рішенням - судовим наказом Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2017 року по справі №392/5972/17. Посилається також на порушення правил підсудності під час розгляду справи.
Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 не скористалась.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів на утримання дітей у загальному розмірі 8000 грн на місяць.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції  зазначеним вимогам закону не відповідає.
Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 січня 2009 року та мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на утриманні матері (а.с. 2, 3, 4).
Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач має обов`язок щодо утримання дітей, однак, добровільно грошових коштів у необхідному обсязі на їх утримання не надає.
Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Як видно зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовну заяву подано до суду 02 червня 2022 року.
Разом з цим, встановлено, що судовим наказом Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2017 року по справі №392/5972/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 16 листопада 2017 року і до досягнення старшим сином повноліття, а потім в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення молодшим сином повноліття (а.с. 49).
Постановою ВП НОМЕР_3 від 03 жовтня 2022 року за вказаним судовим наказом відкрито виконавче провадження (а.с. 50).
Тобто, станом на день звернення з позовом про стягнення аліментів та ухвалення судового рішення по справі існував судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно з п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
За таких обставин, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.255,   ч.ч.1,2 ст.377 ЦПК України, оскільки заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_1 на Користь ОСОБА_2 вже вирішені іншим судовим рішенням, а саме - судовим наказом Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2017 року по справі №392/5972/17.
Крім цього, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив стягнути із позивачки на його користь судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Крім цього, пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу, пов`язані із розглядом його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.
На підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, представник апелянта надав суду: договір про надання правової допомоги №1600323-Ц від 16 березня 2023 року, протокол №160323-Ц узгодження видів, обсягів та договірної ціни за надання професійної правової допомоги, акт приймання передачі виконаних робіт з надання правничої допомоги за договором від 03 травня 2023 року та рахунок на оплату гонорару від 03 травня 2023 року на суму 5000 грн.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом  у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду  у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, враховує, що його апеляційну скаргу слід задовольнити частково, провадження у справі - закрити.
За таких обставин, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, зважаючи на встановлені підстави для закриття провадження у справі, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви  ОСОБА_1 про стягнення судових витрат та стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, а відтак з позивача на користь особи, що подала апеляційну скаргу слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі  1488,60 грн.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 377, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2022 рокускасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей  - закрити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації понесених судових витрат на правову допомогу 5000 гривень, судовий збір - 1488,60 гривень, а всього - 6488 (шість тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Реквізити сторін:
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець смт. Гребінки, Васильківський район, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),
ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
 
Головуючий:                                                                                               М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                           Н.В. Поліщук 
 
В.В. Соколова