УКРАЇНА

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний номер справи: 759/18794/22.                            Номер провадження 33/824/3953/2023. Категорія: ст. 185 КУпАП України.  	              Головуючий у суді першої інстанції - Новик В.П.               Головуючий у апеляційній інстанції - Дзюбін В.В.  	
 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
29 серпня 2023 року м. Київ 
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В.,
 
за участю особи щодо якої винесена постанова -  ОСОБА_1 ,
 
переглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду                 матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду  міста Києва від 17 лютого 2023 року,
 
                                                   у с т а н о в и в:
 
Цією постановою судді місцевого суду:
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, - 
 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП України, та накладеноадміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.
 
Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.
 
Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.
 
13 грудня 2022 року о 17:00 годині ОСОБА_1 , перебуваючи біля станції метро «Святошино» в м. Києві голосно висловлювався нецензурною лайкою та образливо чіплявся до громадян, чим викликав їх обурення. На неодноразові законні вимоги припинити хуліганські дії не реагував, чіплявся за формений одяг працівників поліції.
 
У поданій апеляційні скарзі ОСОБА_1 , просить: поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року - скасувати та визнати незаконною постанову судді Святошинського районного суду м. Києва по справі № 759/18794/22 від 17.02.2023 року.  
 
На обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 вважає на те, що дана постанова винесена з порушенням норм як процесуального адміністративного закону так і неправильним застосуванням норм матеріального адміністративного права, при цьому суддя місцевого суду неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним   в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, а також - не сприяв повному, всебічному та неупередженому її розгляду, внаслідок чого безпідставного та незаконно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП України.
Також апелянт стверджує, що не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а про дану постанову дізнався лише при ознайомленні з матеріалами справи в суді., тому постанова винесена з порушенням процесуальних норм.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів ОСОБА_1 , викладених у апеляційній скарзі; вислухавши пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями за наведених обставин; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши доводи апелянта, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності  із законом.
 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
 
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа          в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
 
 Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як  на підставах  і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
 
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
 
 Згідно положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ -  є джерелом права в Україні.
 
 Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява №22150/02, пераграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
             
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо  ОСОБА_1 належно не виконані.
 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП України.
 
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
 
При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.
 
У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні  та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. 
 
 За змістом ст. 185 КУпАП України, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема, злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.
 
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, та суспільні відносини у сфері державного управління.
 
Об`єктивнв сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службоаих обов`язків.
 
У постанові Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року " Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів при виконанні ними службових обов`язків вказано, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абз. 2 п. 7).
 
Суб`єктивна сторона правопорушенняхарактеризується наявністю вини у формі умислу.
 
При цьому відповідно до практики Європейського суду з прав людини              у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), "Карелін проти Росії" рішення від 20.09.2016 р., заява №926/08), як і у кримінальному провадженні, суд в справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Дане формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у вчиненні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Але ж, за змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 373674 від 13.12.2023 року /а. с. 1/ зазначається: " перебуваючи біля станції метро «Святошино» в м. Києві голосно висловлювався нецензурною лайкою та образливо чіплявся до громадян, чим викликав їх обурення. На неодноразові законні вимоги припинити хуліганські дії не реагував, чіплявся за формений одяг працівників поліції.
 
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
 
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.
 
В свою чергу, згідно положень ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Враховуючи те, що адміністративне правопорушення вчинене  ОСОБА_1  13.12.2022 року і на час розгляду даної справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, тому провадження у справі щодо  ОСОБА_1  необхідно закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
 Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги. 
 
Керуючись ст. 294 КУпАП України, Київський апеляційний суд -  
 
п о с т а н о в и в: 
 
На підставі ч. 2 ст. 294 КУпАП України поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді                                Святошинського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року .
 
             Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити. 
 
Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року щодо  ОСОБА_1 - скасувати. 
 
Провадження в справі щодо  ОСОБА_1  на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП України - підставі п. 7 ст. 247 КУпАП України закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП України.
 
 Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

                      Суддя
 Київського апеляційного суду                                                В. В. Д з ю б і н