Номер провадження: 22-ц/813/3389/23 
Справа № 522/11264/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 5

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Врони Андрія Валентиновича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2022 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Плигіної Жанни Олександрівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Одеська міська рада, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, у якому з урахуванням уточнень (т. 1, а.с. 178-192) просив суд:
- визнати недійсним первинний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за реєстровим № 4-1708, сторонами якого є (продавець) та (покупець);
- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений 15.09.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Жанною Олександрівною за реєстровим № 596;
- скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Плигіної Жанни Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48539066 від 05.09.2019 року 14:36:23 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 ;
- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48539066 від 05.09.2019 року 14:36:23.
Позивач мотивує свої вимоги тим, що він є власником кімнати АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 36400317. Позивач в позовній заяві, також, зазначає, що неодноразово звертався до слідчих органів та прокуратури з приводу, на його думку, незаконного заволодіння квартири АДРЕСА_1 , але розслідування триває. Кімната АДРЕСА_1 , є допоміжним приміщенням, що є спільною сумісною власністю його мешканців, що порушує права позивача на вільне користування майном (т. 1, а.с. 3-16).
15 червня 2022 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси вирішено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Плигіної Жанни Олександрівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Одеська міська рада, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна – відмовити (т. 2, а.с. 30-34).
18 липня 2022 року представник ОСОБА_1 – адвокат Врона Андрій Валентинович через канцелярію Приморського районного суду м. Одеси подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2022 року. Представник апелянта не погоджується із оскаржуваним рішенням, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Так, представник апелянта вважає, що первинна реєстрація права власності на спірне житлове приміщення за ОСОБА_4 була здійснена на підставі підробленого рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2004 року по справі №2-2901/04, Комунальним підприємством Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», державним реєстратором Бондарем Олексієм Миколайовичем від 19.09.2017 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 1357904051101, номер права власності: 22446416. При цьому, представник апелянта повідомляє, що відповідно до витягу №36400317 від 17.04.2015 року ОСОБА_1 належить кімната АДРЕСА_2 , відповідно до технічних паспортів гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , від 05.08.2009 року та від 06.05.2014 року кімната №6 на першому поверсі значиться як кабінет, кімнати №4 та №5 як коридор та кладова. Однак, як вказує представник апелянта, не дивлячись на той факт, що кімнати № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 у зазначеному вище гуртожитку – це допоміжні приміщення, які є спільною сумісною власністю його мешканців та окремо приватизації не підлягають, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №210367861 від 27.05.2020 року на зазначену кімнату зареєстровано право власності за ОСОБА_2 , який отримав дану кімнату на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2019 року. З огляду на викладене в апеляційній скарзі, представник апелянта просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів (т. 2, а.с. 39-49).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 11, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 просили задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Друганова В.А. щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала, повідомила, що ОСОБА_2 на теперішній час перебуває в складі Збройних сил України.
Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на те, що договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) квартири АДРЕСА_1 , був укладений на підставі підробленого рішення Приморського районного суду м. Одеси, не знайшли свого підтвердження, оскільки його підробленість не встановлена. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується те, що Договір купівлі-продажу від 19.10.2017 укладений між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) та від 05.09.2019, укладений між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 , (покупець) щодо квартири АДРЕСА_1 , посвідчені нотаріально у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Тому суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог. В задоволенні інших позовних вимог суд вирішив відмовити, оскільки вони є похідними від інших позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником кімнати АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 36400317 від 17.04.2015 (т. 1, а.с. 17). 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.09.2019, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказаний договір був посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О. та зареєстрований у реєстрі за № 596 (т. 1, 59, 60-64).
ОСОБА_3 отримав право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2017, укладеного між ним та ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 116). Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_4 став власником вказаної квартири на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2004, справа № 2-2901/04 (т. 1, а.с. 129).
Разом з тим, згідно з відповіддю Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2022 під час перевірки обліково-статистичних карток по цивільним справам за 2004 рік та цивільних справ, що зберігаються в архіві суду, встановлено, що за цивільною справою № 2-2901/2004 зареєстровані інші сторони. Перевіривши алфавітні покажчики за 2002-2004 роки встановлено, що справа відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_1 не реєструвалась (т. 2, а.с. 111).
Нормативно правова база та оцінка апеляційного суду
В процесі розгляду справи було встановлено, що за цивільною справою № 2-2901/2004 зареєстровані інші сторони. При цьому в період за 2002-2004 роки справа відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_1 не реєструвалась. Відтак, оскільки рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2004 в справі № 2-2901/2004 про визнання права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 юридично не існує, відповідно вказане рішення не породжує й жодних юридичних наслідків щодо долі вказаного майна. Разом з тим, суд першої інстанції не врахував вказаних обставин, з огляду на що, апеляційний суд вважає відповідні доводи апеляційної скарги обґрунтованими.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
Як роз`яснив КЦС ВС в постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 522/1853/17 передбачений статтею 387 ЦК України віндикаційний позов - це вимога про витребування майна з чужого володіння, тобто позов неволодіючого власника до володіючого не власника про витребування і повернення майна, при якому позивач повинен доказати факт існування права власності. Незаконне володіння - це володіння без відповідної правової підстави; як незаконне розцінюється і таке володіння, коли особа, набуваючи річ, не знала і не могла знати, що набуває її не від власника (добросовісний набувач).
Отже, власник має довести, що має право власності на майно, щодо якого заявляється вимога про витребування та підтвердити таке право відповідними доказами.
За обставинами даної справи будинок АДРЕСА_3 належить на праві власності Державі Україна в особі Міністерства транспорту та зв`язку (відповідно до технічного паспорту та відомостям з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), разом з тим власник майна до участі в справі залучений не був. При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин (постанова ВП ВС від 08.06.2021 року, справа № 662/397/15-ц). Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 291/1024/18-ц незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Вказаної обставини суд першої інстанції не врахував, так само не визначивши статус спірного приміщення, яке за технічним паспортом складалось з: кабінету, кладової, коридору (т.1, а.с. 32) та було реконструйоване у житлове (що не заперечується сторонами), та має на момент спору статус «житла» в контексті практики Європейського суду з прав людини. 
Окрім того, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
За ч. 2 цієї статті майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).
При розгляді справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (постанова КЦС ВС від 02 серпня 2023 року в справі № 308/8629/19).
Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (пункт 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).
За обставинами даної справи відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 , який набув право власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі відплатного договору купівлі-продажу за 278 702 грн відповідно до звіту оцінки майна. 
Позивач, фізична особа, який заявив по суті віндікаційну вимогу, не визначивши прямо, що вимога висувається на його користь (а суд першої інстанції в цій частині позов не уточнив), обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на статус співвласника майна загального користування. Аналогічний статус має відповідач, оскільки витребування спірної квартири у останнього власника, який є добросовісним набувачем, може призвести до порушення вище зазначених законодавчих положень та на відповідача, який на даний час перебуває в складі Збройних сил України, буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (постанова КЦС ВС від 16.08.2023 в справі № 201/1669/21, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинна бути врахована судом при застосуванні відповідних норм). 
Отже, судом було правильно відмовлено по суті заявлених позовних вимог, проте мотиви цієї відмови підлягають зміні з огляду на вищевикладені обставини. 
Таким чином, враховуючи вище наведене, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України змінює оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині мотивування.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Врони Андрія Валентиновича – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2022 року – змінити в частині мотивування. В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст цієї постанови складений 19 вересня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                А.І. Дришлюк