КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/7889/2023                                                                         
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
04 липня 2023року                                                                          місто Київ
                                                                                                 справа № 755/2360/22
                               
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                       суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.
                       
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Гаврилової О.В., у справі за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-
 
   В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:
стягнути з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Новобудова» суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року включно в розмірі 14046,65 грн., з яких: основний борг - 12497,70 грн.; 3% річних від простроченої суми - 336,71 грн.; інфляційні втрати - 1182,24 грн.
Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до рішення правління АТ КХ «Київміськбуд» №199 від 05 жовтня 2005 року та АВІЗО №293 від 27 квітня 2006 року житловий багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 переданий на баланс, обслуговування і експлуатацію ТОВ «Новобудова». 
Вказував, що ОСОБА_1  є власником квартири  АДРЕСА_2  у вищезазначеному багатоквартирному будинку на підставі свідоцтва про право власності від 16 лютого 2006 року.
Зазначав, що утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У будинку, зокрема і квартирі  АДРЕСА_2 , позивачем безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги. 
Посилався на те, що оскільки відповідач не сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги, чим спричиняє позивачу збитки, а тому у останнього за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року утворилась заборгованість перед ТОВ «Новобудова».
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2022 року позов ТОВ «Новобудова»задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова»заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року в розмірі 12497,70 грн., інфляційні втрати за період з 01 березня 2020 року по 16 березня 2020 року в розмірі 5,29 грн., 3% річних за період з 01 березня 2020 року по 16 березня 2020 року - 0,87 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Новобудова» у повному обсязі.
В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, не постановивши ухвалу про продовження процесуального строку чи про відмову у продовженні процесуального строку для подання позивачем відповіді на відзив, та не дотримавшись принципу змагальності сторін, порушив норми процесуального права.
Вказував, що правовідносини між сторонами виникли на підставі колективного договору №14-Б від 28 лютого 2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеному між ТОВ «Новобудова» і співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , зокрема, заборгованість за житлово-комунальні послуги (а саме за послугу з управління багатоквартирним будинком), стягнення якої є вимогою позивача у позові та розрахована на підставі договору.
Зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги його посилання на те, що вказаний договір не може вважатися дійсним, оскільки був укладений ТОВ «Новобудова» за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирного будинку14-Б щодо укладення договору з ТОВ «Новобудова» на умовах, на яких він підписаний  уповноваженими особами співвласників, а особи, які підписали його від імені співвласників, не були в такому складі обрані відповідно до п.3 ч.2 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» уповноваженими особами співвласників, тобто не мали повноважень підписувати договір від імені всіх співвласників.
Посилався на те, що у протоколах зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09 червня 2016 року та 09 грудня 2019 року за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 було виявлено підроблення підписів співвласників будинку.
Вказував, що позивач, який стверджує про дійсність договору, належним чином не виконує сам договір. Співвласниками протягом 2021 року складено 12 актів-претензій щодо якості надання або ненадання позивачем послуг в розумінні ст.ст.27, 28 Закону №2189, які підписані з боку позивача посадовими особами та зберігаються в справах позивача.
Зазначав, що позивачем не здійснюється перерахунок співвласникам оплати послуги з прибирання місць загального користування, враховуючи надання цієї послуги не в повному обсязі і неналежної якості за період з червня 2021 року по вересень 2021 року, а також не здійснюється перерахунок співвласникам оплати послуги з прибирання сходових маршів однієї частини будинку, які завжди зачинені і ніколи не прибираються, і виведення з жовтня 2021 року цієї площі з оплати за прибирання місць загального користування.
Посилався на те, що всі процесуальні документи, які направлялись представниками позивача - Климко А.Д. та Яценко Т.Ю. були подані з порушенням норм ЦПК України, оскільки чинне законодавства України вимагає надання саме оригіналу довіреності, а не копії, тому що лише оригінал довіреності підтверджує повноваження представника на подачу позовної заяви чи відповіді на відзив на позовну заяву. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, який набув чинності 09 листопада 2017 року споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
У статті 5 Закону №2189-VIII визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Статтею 10 зазначеного Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі вимог ст.ст.66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги/водопостачання, газ, та інші послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. 
Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем.
За змістом ст.ст.626, 627, 628, 629, 631 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Як вбачається з матеріалів справи,  рішенням правління АТ ХК «Київміськбуд» від 05 жовтня 2005 року №199 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 передано на баланс, обслуговування і експлуатацію без права відчуження ТОВ «Новобудова», що також підтверджується авізо №293 від 27 квітня 2006 року про передачу на баланс для зарахування в основні фонди.
ОСОБА_1  є власником квартири  АДРЕСА_4 , загальною площею 79,40 кв.м, житловою площею 39,20 кв.м, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 16 лютого 2006 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.
Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09 червня 2016 року за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , оформленим протоколом від 24 червня 2016 року вирішено, серед іншого, що управителем багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: місто Київ, АДРЕСА_1 визначено ТОВ «Новобудова» та уповноважено його подати на зберігання протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку; обрано уповноважених осіб.
Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09 грудня 2019 року за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , оформленим протоколом від 25 грудня 2019 року вирішено: затвердити умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 ; уповноважено ТОВ «Новобудова» на укладання з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах погоджених сторонами та здійснювати розрахунки зі співвласниками за спожиті послуги.
Отже, рішеннями зборів співвласників багатоквартирного будинку, оформленими протоколами від 24 червня 2016 року та від 25 грудня 2019 року, якими управителем будинку визначено ТОВ «Новобудова», затверджено умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 , уповноважено ТОВ «Новобудова» на укладання з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах погоджених сторонами та здійснення розрахунків зі співвласниками за спожиті послуги.
28 лютого 2020 року між ТОВ «Новобудова», в особі генерального директора Гончаренка А.І., що діє на підставі статуту, та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 в особі ОСОБА_4 (н/п №2), ОСОБА_5 (кв. 29), ОСОБА_6 (кв. 118), ОСОБА_7 (кв. АДРЕСА_5 ), ОСОБА_8 (кв.7), що діють на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 грудня 2019 року та протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 червня 2016 року, укладено договір №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до п.1 вказаного договору, управитель зобов`язуєтьсянадавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.
Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб співвласників та мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладання індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку (п.3 договору).
У п.10 договору визначено, що ціна послуги з управління становить: 7,54 грн.(в том числі ПДВ) на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та виключає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 6,46 грн.відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до цього договору; винагороду управителю в розмірі 1,08 грн.на місяць.=
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за спожиті житлово-комунальні послуги (послуги з управління та вивезення ТПВ) за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року у ОСОБА_1 , як власника квартири АДРЕСА_4 , наявна заборгованість в розмірі 12497,70 грн.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказував на те, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1  зобов`язань щодо оплати житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_4  у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у загальному розмірі 12497,70 грн.
ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову, як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі вказував на те, що колективний договір №14-Б від 28 лютого 2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком не може вважатися дійсним, оскільки був укладений ТОВ «Новобудова» за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирного будинку14-Б щодо укладення договору з ТОВ «Новобудова» на умовах, на яких він підписаний уповноваженими особами співвласників, а особи, які підписали його від імені співвласників, не були в такому складі обрані відповідно до п.3 ч.2 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» уповноваженими особами співвласників, тобто не мали повноважень підписувати договір від імені всіх співвласників. Посилався на те, що у протоколах зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09 червня 2016 року та 09 грудня 2019 року за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 було виявлено підроблення підписів співвласників будинку.
Разом з тим, колегія суддів відхиляє вказані доводи відповідача, оскільки договір №14-Б від 28 лютого 2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнаний.
При цьому, колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що у разі визнання вказаного договору недійсним, ОСОБА_1 має право звернутися до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що відбулись 07 лютого 2021 року, оформленим протоколом від 10 лютого 2021 року, серед іншого, припинено повноваження уповноважених осіб співвласників ОСОБА_5 (кв.29), ОСОБА_6 (кв.118), ОСОБА_7 (кв. АДРЕСА_5 ), ОСОБА_8 (кв.7), ОСОБА_9 (кв.84), ОСОБА_10 (кв.49), ОСОБА_11 (кв.239), ОСОБА_12 (кв.7), ОСОБА_13 (кв.226), ОСОБА_4 (неж.прим.№7), обраних загальними зборами співвласників від 09 червня 2016 року.
А відтак, твердження відповідача щодо перевищення повноважень особами, які підписали договір №14-Б від 28 лютого 2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком є неспроможними, оскільки повноваження уповноважених осіб співвласників, що діяли на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 грудня 2018 року, та протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 червня 2016 року, під час підписання договору №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28 лютого 2020 року, припинені лише рішенням загальних зборів, що відбулись 07 лютого 2021 року.
Як вбачається з матеріалів справи, нарахування по сплаті житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_6 здійснювалося позивачем відповідно до вимог чинного законодавства на підставі тарифу погодженого співвласниками будинку.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачу по квартирі АДРЕСА_4 надавалися позивачем послуги з управління та вивезення ТПВ та ОСОБА_1 приймав їх, оскільки в матеріалах справи відсутні акти-претензії або заяви про повідомлення відповідачем виконавця послуг щодо неналежної якості послуг або про їх відсутність.
Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачем періодично вносилася плата за вивезення твердих побутових відходів.
Таким чином, встановивши, що відповідачем не проводилась повна оплата спожитих послуг (з управління та вивезення ТПВ), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за надані послуги з управління та вивезення ТПВ за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 у розмірі 12497,70 грн. 
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.
Разом з тим, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» №530-ІХ від 17 березня 2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Соvid-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Соvid-19», з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року зі змінами, з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2022 рокуна території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»та від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Згідно розрахунків 3% річних за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року та інфляційних втрат за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року, ТОВ «Новобудова» нарахувало 3% річних в розмірі 366,71 грн. та інфляційні втрати - 1182,24 грн.
Зважаючи на те, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (Соvid-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: інфляційні втрати в сумі 5,29 грн. та 3% річних в розмірі 0,87 грн. за період з 01 березня 2020 року по 16 березня 2020 року включно.
Рішення в частині незадоволених вимог позивачем не оскаржувалося.
Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, ОСОБА_1 до неї долучив акти-претензії від 03 червня 2021 року та від 22 вересня 2021 року щодо прибирання місць загального користування.
Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися відповідачем, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та відповідач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів не звертався, а також не обґрунтував на не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивноне залежали від нього.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що всі процесуальні документи, які направлялись представниками позивача - Климко А.Д. та Яценко Т.Ю. були подані з порушенням норм ЦПК України, оскільки чинне законодавства України вимагає надання саме оригіналу довіреності, а не копії, тому що лише оригінал довіреності підтверджує повноваження представника на подачу позовної заяви чи відповіді на відзив на позовну заяву, колегія суддів відхиляє, оскільки зі змісту довіреностей виданих ТОВ «Новобудова» на ім'я Климко А.Д. та Яценко Т.Ю. вбачається, що ТОВ «Новобудова» надало право своїм представникам засвідчувати копії документів пов`язані з виконанням повноважень за цією довіреністю. Таким чином, долучені до матеріалів справи копії довіреностей є належними документами, що підтверджує право особи, яка підписала відповідні документи, на вчинення такої процесуальної дії.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для часткового задоволення позову ТОВ «Новобудова» є законним  і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно  дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
                                                  П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2022 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
  
Головуючий:
 
Судді: