ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" липня 2023 р.                                              Справа№ 911/1805/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Гончарова С.А. 
          Агрикової  О.В. 
 
при секретарі судового засідання Линник А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром"
на рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2023
у справі № 911/1805/21 (суддя Заєць Д.Г.)
за позовом Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі:
Київської міської ради (позивач - 1)
Київської міської державної адміністрації (позивач - 2)
Комунальної організації "Київмедспецтранс" (позивач - 3)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром"
про стягнення 6 552 000,00 грн,
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Київської міської прокуратури (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - Київміськрада), Київської міської державної адміністрації (далі - Київська міська держадміністрація) та Комунальної організації "Київмедспецтранс" (далі - КО "Київмедспецтранс") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром" (далі - ТОВ "Автоспецпром") про стягнення 6552000,00 грн пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 1053К від 16.12.2019 в частині своєчасного постачання товару належної якості.
Рішенням Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1805/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення аргументовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували виконання умов договору з боку КО "Київмедспецтранс" щодо складання документів та повідомлення відповідача, що виключає застосування до відповідача відповідальності, обумовленої законом та договором у вигляді пені. Крім того суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять розрахунок вартості всіх недопоставлених складових, що підтверджувало б обґрунтований та правомірний розрахунок розміру пені в загальній сумі 6 552 000,00 грн, тобто заявлений до стягнення розмір суми пені - є необґрунтованим. Також, місцевий господарський суд прийняв як доказ настання форс-мажорних обставин у період з 31.01.2020 по 25.03.2021 сертифікат Торгово-промислової палати №3000-21-0823 щодо обов`язку ТОВ "Автоспецпром" з передачі покупцю шлангів подачі газу О2 з конекторами для підключення портативних кисневих балонів у кількості 7 шт. для подачі кисню до портативного апарату штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т виробництва компанії SIARE ENGINEERING INTERNATIONAL GROUP SRL (Італія) відповідно до пункту 1.3 договору та пункту 2.2 таблиці 2 до пункту 5.9. договору та пункту 3.6. специфікації на обладнання.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2022 рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1805/21 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.10.2022 касаційну скаргу Прокурора було задоволено. Рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2022 у справі №911/1805/21 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Київської області.
Постанова суду касаційної інстанції вмотивована ненаданням судами попередньої інстанції належної правової оцінки листуванню між сторонами договору, зокрема щодо повідомлення про недоукомплектування автономних апаратів штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів. Крім того, враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення пені за прострочення усунення недоліків товару, в даному випадку складових обладнання, суди попередніх інстанцій залишили без належної уваги встановлення обставин щодо належного/неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 1053К від 16.12.2019. У зазначеній постанові суд касаційної інстанції вказав про передчасність висновків судів попередніх інстанцій про настання форс-мажорних обставин, що підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати №3000-21-0823, оскільки судами не було з`ясовано обставин дотримання відповідачем умов пунктів 8.1, 8.2 договору стосовно вчасного та належного повідомлення покупця про обставини, на які відповідач посилався як на обставини непереборної сили, що унеможливили належне виконання ним своїх обов`язків за договором поставки та чи містять наведені у сертифікаті обставини непереборної сили ознаки надзвичайності та невідворотності. Також неспростованими залишилися доводи позивача-3 стосовно непідтвердження поданим сертифікатом обставин непереборної сили для відповідача. До того ж колегія суддів звернула увагу, що висновки судів з одного боку про невиконання умов договору комунальною організацією щодо складання актів, що свідчить про недоведеність порушень з боку відповідача, а з іншого - застосування підстав для звільнення від відповідальності, є взаємовиключними.
Рішенням Господарського суду Київської області від 21.03.2023 у справі №911/1805/21 позов Прокурора задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Автоспецпром" на користь КО "Київмедспецтранс" 3 670 800,00 грн пені, а також стягнуто з відповідача на користь Київської міської прокуратури 55 062,00 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позову та 192 717,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив зі встановлених ним обставин неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо вчасної поставки товару належної якості за договором поставки від 16.12.2019 №1053К, у зв`язку з чим має нести господарсько-правову відповідальність у формі пені. Разом із цим, судом враховано, що умови договору та специфікація до нього не визначали ціни окремих складових частин автомобіля швидкої допомоги типу С (реанімобіля) та медичного обладнання, а тендерною документацією не вимагалося та, водночас, постачальниками у тендерних пропозиціях не зазначалася ціна складових частин товару, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги Прокурора про стягнення з відповідача пені у сумі 3 670 800,00 грн, розмір якої обрахований у відповідності до пункту 7.2. договору доставки від 16.12.2019 №1053К та частини 6 статті 232 ГК України, від ціни договору, тобто від вартості поставлених 7 автомобілів. Оскільки відповідачем виконано свій обов`язок щодо усунення недоліків товару за договором, суд визнав строк позовної давності з 03.09.2020 та 04.02.2021 перерваним, у зв`язку з чим клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності є таким, що не підлягає задоволенню, зазначивши поряд з цим у рішенні, що Прокурор звернувся з позовом в межах встановленого статтею 258 ЦК України строку. Також, за висновками суду, звертаючись з даним позовом, Прокурор дотримався вимог Закону України "Про прокуратуру" та ГПК України.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2023 у справі №911/1805/21 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційну скаргу мотивовано невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ТОВ "Автоспецпром" вказало, що первісно товар поставлений у повній комплектації з усіма необхідними складовими, зазначеними у договорі та додатках до нього, що підтверджується належним чином оформленими та підписаними актами приймання-передачі товару. У своїх листах скаржник не визнавав факту некомплектності товару, а поставка 20.05.2021 складових була зроблена в межах гарантійних зобов`язань щодо заміни складових. Позивачем-3 не було дотримано умов щодо фіксації недоліків товару, у зв`язку з чим відлік строку на їх усунення не розпочався. Наданий Прокурором розрахунок пені є необґрунтованим, оскільки вказана штрафна санкція обрахована від ціни договору, а не від вартості окремих складових, по яким виявлені недоліки. Неможливість швидкої заміни складових товару була зумовлена поважними причинами, які не залежали від волі відповідача. Вищезазначений сертифікат Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом, який підтверджує настання обставин непереборної сили, що вплинуло на швидке виконання своїх гарантійних зобов`язань із допоставки окремих складових товару для їх заміни. Відповідач не порушував порядку повідомлення позивача-3 про настання форс-мажорних обставин, оскільки відповідне повідомлення було вчинене листом від 03.09.2020 №153.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Автоспецпром" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Тарасенко К.В.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1673/23 від 08.05.2023 у зв`язку перебуванням судді Тарасенко К.В., яка входить до складу колегії суддів у відпустці з 08.05.2023 по 26.05.2023, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/1805/21.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023 апеляційну скаргу у справі № 911/1805/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Гончарова С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1805/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ТОВ "Автоспецпром" на рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2023 у справі № 911/1805/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.
18.05.2023 матеріали справи № 911/1805/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2023 у справі № 911/1805/21, розгляд якої призначено на 12.06.2023, та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 12.06.2023.
Прокурор скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та 12.06.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, Прокурор зауважив, що листами від 03.09.2020 №153, 04.02.2021 №6 відповідач визнав обставину недопоставки товару за договором, який був допоставлений лише 20.05.2021, відтак, наведене свідчить про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. Прокурор також наголосив на правильності розрахунку пені, обрахованого від загальної вартості неякісного товару. У матеріалах даної справи відсутні будь-які докази на підтвердження настання форс-мажорних обставин, оскільки наявний у матеріалах справи сертифікат Торгово-промислової палати України від 19.10.2021 стосується суб`єкта господарювання, який не є стороною договору та учасником справи, а є контрагентом відповідача, у останній придбав обладнання 
КО "Київмедспецтранс" скористалася правом, наданим статтею 263 ГПК України, та 13.06.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів подала до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач-3 зауважив, що твердження відповідача про заміну окремих складових товару у рамках гарантійних зобов`язань, передбачених розділом 2 договору, не відповідає дійсності, оскільки порушення строків поставки, у тому числі прострочення усунення недоліків поставленого товару, є порушенням умов договору і передбачає відповідальність, встановлену пунктом 7.2. договору. Доукомплектування товару вказує на відсутність при поставці товару належних складових товару, тоді як гарантійні зобов`язання розпочинаються з моменту фактичної поставки продукції, що має відповідати умовам договору. Необґрунтованими є твердження відповідача про заміну непоставлених складових товару в рамках гарантійних зобов`язань за договором. Також КО "Київмедспецтранс" зауважила, що під час першого розгляду даної справи в судах першої та апеляційної інстанції відповідач не заперечував фактів несвоєчасного виконання зобов`язань за договором та недопоставки складових товару, а тому зміна позиції апелянта під час нового розгляду справи є маніпулюванням фактами. Незважаючи на відсутність у матеріалах справи акту про невідповідність товару, який складається під час приймання товару, зміст листування між сторонами договору свідчить про обізнаність відповідача про порушення умов договору щодо недоукомплектування товару й визнання цього факту апелянтом. Враховуючи неодноразові письмові заперечення позивача-3 до відповідача з вимогою доукомплектувати спецавтомобілі та визнання цього останнім, навіть за умови прийняття КО "Київмедспецтранс" товару, скаржник згідно з частиною 4 статті 270 ГК України не звільняється від відповідальності, передбаченої пунктом 7.2. договору. Позивач-3 наголошував на правильності розрахунку пені саме від загальної вартості неякісного товару, оскільки ані договір, ані додатки до нього не містять інформації щодо ціни окремих складових частин товару. Водночас, неукомплектований автомобіль екстреної медичної допомоги, в тому числі без можливості автономного використання апарату ШВЛ поза межами автомобіля, без відповідного обладнання автомобіль ЕМД не може відноситись до типу С, а отже розрахунок розміру штрафних санкцій, розрахований від загальної вартості поставлених автомобілів, є правильним і повністю узгоджується з метою придбання таких реанімобілів. У матеріалах даної справи відсутні будь-які докази на підтвердження форс-мажорних обставин, яким також не є вищезазначений сертифікат торгово-промислової палати України, а також докази належного повідомлення про зазначені обставини у порядку, визначеному пунктами 8.1., 8.2. договору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2023 у справі №911/1805/21 оголошено перерву до 19.07.2023.
19.07.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів відповідач подав до Північного апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення та докази яких направлення іншим учасникам справи, у яких підтвердив свої правову позицію, викладену в апеляційній скарзі.
Позивачі 1, 2 не скористалося правом, наданим статтею 263 ГПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Разом із цим, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 263 ГПК України).
У судове засідання 19.07.2023 позивачі 1, 2 явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про поважність причин нез`явлення в судове засідання суд не повідомляли, про день, місце та час повідомлялися ухвалою, копія якої була направлена на їх електронні адреси.
Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
За приписами частини 1, пункту 2 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
З матеріалів справи вбачається, що суд повідомляв позивачів 1, 2 про розгляд апеляційної скарги на електронні адреси, зазначені представниками учасників.
Таким чином, апеляційний суд виконав обов`язок щодо повідомлення учасників судового процесу про розгляд апеляційної скарги.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.07.2022 у справі №761/14537/15-ц, провадження № 61-3069св21.
Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Також колегія суддів зазначає, що учасники справи не були позбавлені права та можливості знайомитись з відповідними ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua) з огляду на приписи частини 1 статті 9 ГПК України, частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", відповідно до яких доступ до судових рішень є відкритим, а повний текст судових рішень підлягає оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.
В даному контексті слід враховувати також правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивачів 1, 2, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи, що останні про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції не повідомляли та не заявляли клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів, зважаючи на те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування додаткових пояснень зазначених позивачів, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без участі вказаних осіб.
У судовому засіданні 19.07.2023 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив вимоги апеляційної скарги задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Прокурор та представник позивача-3 заперечили проти вимог апеляційної скарги з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість, просили відмовити у її задоволенні, а судове рішення залишити без змін.
19.07.2023 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення Прокурора, представників позивача-3 та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.
Щодо підстав представництва інтересів позивачів Прокурором колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру покладаються, зокрема, функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначеним цим Законом.
Відповідно до частина 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
За приписами частин 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Згідно з частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі №3-рп/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спільних відносинах.
З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).
Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Нездійснення захисту проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При цьому, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.
Отже, звертаючись до суду з позовною заявою, прокурор, по-перше, реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави в суді. При цьому прокурор є особливим суб`єктом господарського процесу і його участь у господарському судочинстві викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом (ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України, ст. ст. 23, 24 Закону України "Про прокуратуру"). По-друге, з викладеного вбачається, що органами, уповноваженим на захист цих інтересів держави у зв`язку з виявленим порушенням, не вжито жодних заходів, спрямованих на усунення наслідків правопорушення та стягнення спричинених збитків із відповідача.
Матеріалами справи підтверджується, що Київська міська прокуратура листом від 21.04.2021 №15/2-300вих-21 звернулася до Київської міської ради та КО "Київмедспецтранс", та листом від 14.05.2021 №15/2-401вих-21 - до Київської міської державної адміністрації з проханням надання інформацію щодо вжиття позивачами самостійних заходів, спрямованих на захист інтересів держави, у зв`язку із неналежним виконанням ТОВ "Автоспецпром" обов`язків за Договором поставки №1053К від 16.12.2019.
З відповідей позивачів 1, 2 та 3 вбачається, що підстави для вжиття прокуратурою заходів представницького характеру в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" відсутні, оскільки, шкода інтересам держави не заподіяна.
Як зазначає Прокурор, підставою для звернення до суду з даним позовом стало невжиття заходів позивачами, спрямованих на захист інтересів держави, у зв`язку із неналежним виконанням ТОВ "Автоспецпром" обов`язків за Договором поставки №1053К від 16.12.2019 (в тому числі, щодо необхідності примусового стягнення штрафних санкцій).
Така пасивна позиція зазначених вище осіб не відповідає вимогам законодавства та свідчить про невиконання ним своїх повноважень із захисту інтересів держави.
Вказане свідчить про нездійснення позивачами повноважень захисту законних інтересів держави та відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову, ураховуючи, що інтереси держави на цей час залишаються незахищеними.
З огляду на зазначене, саме пасивна поведінка позивачів після отримання повідомлення про порушення інтересів держави і стала підставою для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду з таким позовом.
Таким чином, Прокурор, звертаючись з позовом, зазначив підстави для представництва прокурором інтересів держави, підтвердив їх наявність та дотримався вимоги Закону України "Про прокуратуру" та ГПК України
Щодо суті позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, за результатами проведеної публічної закупівлі за бюджетні кошти (ідентифікатор закупівлі UA-2019-08-29-000090-b) між КО "Київмедспецтранс" та ТОВ "Автоспецпром" 16.12.2019 укладено договір поставки № 1053К спеціалізованого санітарного транспорту екстреної медичної допомоги типу С із відповідним обладнанням (далі - договір) та додатки до нього.
Пунктами 1.1. та 1.2. договору сторони узгодили, що постачальник зобов`язується поставити у власність дорожні (колісні) транспортні засоби, а саме ДК 021:2015 - 34110000-1 Легкові автомобілі (НК 024:2019 - 35988 Автомобільна швидка допомога) (спеціалізований санітарний транспорт екстреної медичної допомоги типу C з обладнанням) далі - товар, а покупець - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах визначених цим договором.
Постачальник гарантує, що товар новий, майнові права на товар належать йому та не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та/або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України.
Згідно з пунктом 1.3 договору, найменування товару (кількість та ціна) наведені у додатку № 1 до цього договору (специфікація), який є невід`ємною частиною договору.
Пунктами 3.1. та 3.2. договору сторонами погоджено ціну, яка становить 19950000,00 грн, в тому числі ПДВ 7% - 1 305 140,19 грн.
Ціна товару згідно договору включає в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються постачальником згідно вимог чинного законодавства України, вартість доставки товару до місця поставки, вартість страхування, навантаження, розвантаження, транспортування товару, а також всі інші витрати постачальника пов`язані з виконанням цього договору.
Відповідно до пункту 2.12. договору, за результатами звернення покупця до постачальника щодо наявності недоліків товару або його складових постачальником проводиться діагностика, що оформлюється рекламаційним актом, який є підставою для усунення таких недоліків або несправностей товару або його складових. Строк виконання робіт з усунення недоліку або несправності товару або його складових не може перевищувати 30 (тридцяти) календарних днів, з моменту передачі товару або його складових на ремонт, без письмової згоди покупця на інший термін.
Пунктом 4.1 договору визначено, що здійснення попередньої оплати здійснюється на строк не більше 3 (трьох) місяців в порядку та на умовах постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" у розмірі 100% (сто) відсотків від ціни договору на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 договору.
Відповідно до пунктів 4.2.-4.6. договору, форма розрахунків: безготівкова. Вид безготівкового розрахунку: платіжне доручення. Моментом здійснення оплати за поставлений товар вважається факт перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно рахунка-фактури. Розрахунки проводяться з урахуванням та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2019 № 425.
Пунктом 5.1. договору сторонами погоджено місце поставки (передачі) товару: поставка (передача) товару здійснюється на склад покупця на умовах DDP згідно з правилами INCOTERMS в редакції 2010 р. за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 16 В.
За умовами пункту 5.2. договору, строк поставки товару: протягом 90 календарних днів з моменту проведення попередньої оплати, відповідно до пункту 4.1. цього правочину.
Згідно із пунктом 5.3. договору, передача товару здійснюється постачальником на підставі належним чином оформленої довіреності, виданої вповноваженому представникові покупця з обов`язковим складанням і підписанням уповноваженими представниками сторін відповідних документів, передбачених пунктом 5.4. цього договору.
Пунктами 5.4. та 5.7. договору сторонами погоджено, що датою поставки товару за договором вважається відповідна дата підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної та акту приймання-передачі товару.
Право власності на товар переходить від постачальника до покупця після підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару.
Пунктом 5.5. договору сторони передбачили, що у разі виявлення невідповідності товару, зокрема, окремо кожної його складової вимогам договору, видаткова накладна та акт приймання-передачі товару, уповноваженим представником покупця не підписується, при цьому постачальник зобов`язаний в присутності та за підписом уповноваженого представника покупця скласти акт про невідповідність товару у двох примірниках, який підписується уповноваженими представниками сторін по одному для кожної із сторін. У випадку відмови представника постачальника від підписання відповідного акту про невідповідність покупець складає цей акт самостійно. Сторони домовились, що акт про невідповідність, зокрема, складений покупцем самостійно (одноособово) є підставою для усунення дефектів та недоліків або заміни товару. Постачальник зобов`язаний усунути всі виявлені дефекти та недоліки протягом 10-ти календарних днів з дати підписання (отримання) акту про невідповідність або інший термін письмово погоджений сторонами.
Пунктом 10.1. договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами, скріплений відбитками печаток сторін та діє до 31.03.2020 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань.
У березні 2020 року відповідачем поставлено КО "Київмедспецтранс" 7 автомобілів спеціалізованого санітарного транспорту екстреної медичної допомоги типу С із відповідним обладнанням згідно з додатком 1 до договору, в тому числі з портативним апаратом штучної вентиляції легень марки SIRIO S2/Т для дорослих, дітей та новонароджених з вбудованим позитивним тиском на кінці видиху та спірометром.
Під час здійснення експлуатації зазначених транспортних засобів КО "Київмедспецтранс" було виявлено, що в порушення умов вказаного договору відповідачем поставлені транспортні засоби недоукомплектовані шлангами подачі газу О2 та конекторами для підключення портативних кисневих балонів, що виключає можливість використання апаратів штучної вентиляції легень марки SIRIO S2/Т за межами зазначених транспортних засобів.
КО "Київмедспецтранс" 07.05.2020 звернулася до відповідача з листом № 1127-5 про доукомплектування автономних апаратів штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів.
КО "Київмедспецтранс" 11.08.2020 листом № 1816-5 повторно звернулася до відповідача з проханням доукомплектування автономних апаратів штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів.
ТОВ "Автоспецпром" 03.09.2020 листом вих. № 153 проінформувало комунальну організацію про відсутність можливості заміни обладнання, а саме шлангу подачі газу до портативного балону до апарату ШВЛ, виробництва Siare, Італія, у зв`язку із обставинами непереборної сили.
Листами № 2128-5 від 29.10.2020 та № 202-5 від 03.02.2021 КО "Київмедспецтранс" просив відповідача доукомплектувати автономні апарати штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів.
Товариство 04.02.2021 листом вих. № 6 у відповідь на лист КО "Київмедспецтранс"                       №202-5 від 03.02.201 повідомило, що ним було розміщено замовлення в компанії Siare Engіneering International Group s.r.l, Італія, на придбання шлангів подачі газу О2 з конекторами для підключення портативних кисневих балонів та повідомив, що в найближчі терміни ним буде надано інформацію щодо строків постачання даних комплектуючих.
30.03.2021 КО "Київмедспецтранс" листом № 421-5 звернулася до відповідача з повторним проханням термінового вжиття всіх необхідних заходів для комплектації апаратів ШВЛ.
КО "Київмедспецтранс" 14.05.2021 листом № 550-3 звернулася до відповідача з претензією, в якій просила терміново, але не пізніше 10 календарних днів з моменту отримання претензії поставити замовнику комплектуючі до апаратів ШВЛ SIRIO S2/Т для використання їх поза межами автомобілів ЕМД тип С: шлангів подачі газу О2 та конекторів для підключення портативних кисневих балонів для 7 автомобілів ЕМД тип С.
20.05.2021 КО "Київмедспецтранс" прийнято від відповідача товари за договором, а саме: шланги подачі газу О2 та конектори для підключення портативних кисневих балонів, про що складено відповідний акт.
З огляду на встановлені порушення, Київською міською прокуратурою на адресу позивачів 1, 2, 3 скеровано низку листів в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо надання інформації та необхідності вжиття заходів реагування, в тому числі цивільно-правового характеру, спрямованих на захист інтересів держави, у зв`язку із неналежним виконанням ТОВ "Автоспецпром" обов`язків за договором поставки №1053К.
Посилаючись на несвоєчасну поставку товару неналежної якості, Прокурор в інтересах позивачів 1, 2, 3 звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з ТОВ "Автоспецпром" на користь КО "Київмедспецтранс" 6 552 000,00 грн пені, розрахованої від ціни договору, тобто вартості неякісного всього товару (19 950 000,00 грн).
Оцінюючи подані Прокурором, позивачем-3 та відповідачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апелянта вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, тобто дослідити відповідні умови договору з зазначенням своїх висновків за результатами такої оцінки у прийнятому судовому рішенні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №914/4127/21.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно було визначено правову природу укладеного сторонами договору, який є договором поставки та за яким, відповідно до статті 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
Частиною 2 цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Отже, укладення ТОВ "Автоспецпром" та КО "Київмедспецтранс" договору від 16.12.2019 №1053К було спрямоване на отримання останнім товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати у встановлений договором строк.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом статті 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 673 ЦК України визначено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.
Як було правильно встановлено місцевим господарським судом, пунктом 1.1. договору сторони узгодили, що відповідач зобов`язався поставити у власність позивача-3 товар: дорожні (колісні) транспортні засоби за кодом ДК 021:2015 - 34110000-1 Легкові автомобілі (НК 024:2019 - 35988 Автомобільна швидка допомога) (спеціалізований санітарний транспорт екстреної медичної допомоги типу C з обладнанням), а покупець прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах визначених цим договором.
Відповідно до пунктів 1.3. та 13.1. договору найменування товару (кількість та ціна) наведені у додатку №1 до цього договору (специфікація), який є невід`ємною частиною договору.
Додатком №1 вбачається, що ним передбачено поставку 7 автомобілів спеціалізованого санітарного транспорту екстреної медичної допомоги типу С з обладнанням (спеціалізований автомобіль швидкої медичної допомоги на базі Peugeot Boxer, тип С) загальною вартістю 19 950 000,00 грн (разом з ПДВ).
Зі змісту специфікації (додатку №1) вбачається, що сторони погодили специфікацію на автомобіль (технічні характеристики) та на обладнання (перелік медичного обладнання автомобіля).
Відповідно до пункту 3.6. специфікації на обладнання: повне перенесення позицій з ТД - технічні характеристики автомобіля спеціалізованого санітарного транспорту екстреної медичної допомоги на базі PEUGEOT BOXER, Тип С, автомобіль має бути обладнаний, зокрема, транспортним апаратом ШВЛ (1 шт.) - портативний апарат штучної вентиляції легень Sirio S2/T для дорослих, дітей та новонароджених з вбудованим позитивним тиском на кінці видиху та спірометром Siare Engineering International Group s.r.l, Італія.
За статтею 683 ЦК України, якщо договором купівлі-продажу встановлений обов`язок продавця передати покупцеві певний набір товару у комплекті (комплект товару), зобов`язання є виконаним з моменту передання продавцем усього товару, включеного до комплекту.
Продавець зобов`язаний передати весь товар, який входить до комплекту, одночасно, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 270 ГК України товари повинні поставлятися комплектно відповідно до вимог стандартів, технічних умов (у разі наявності) або прейскурантів. Договором може бути передбачено поставку з додатковими до комплекту виробами (частинами) або без окремих, не потрібних покупцеві виробів (частин), що входять до комплекту.
Комплект товару - це набір різнорідних товарів, які не пов`язані між собою конструктивно, однак можуть мати єдине господарське призначення.
На відміну від комплекту, комплектність товару (стаття 682 ЦК України, частина 2 статті 270 ГК України) - це набір виробів, які мають спільне експлуатаційне призначення.
Зобов`язання за договором вважається виконаним належним чином (стаття 526 ЦК України) тільки тоді, коли усі речі, які складають комплект товару, передані покупцеві. Якщо продавець не виконав зобов`язання у певній частині, можуть наставати наслідки, передбачені статтею 684 ЦК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про погодження сторонами поставки комплекту товару (автомобіль + спеціальне медичне обладнання, зокрема, транспортний апарат ШВЛ).
Відповідно до пункту 5.4. договору датою поставки товару вважається відповідна дата підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної та акту приймання-передачі товару.
Колегією суддів встановлено, що у березні 2020 року на виконання умов договору ТОВ "Автоспецпром" поставив КО "Київмедспецтранс" 7 одиниць товару, що підтверджується видатковими накладними від 16.03.2020 №25 у кількості 3 шт. на суму                   8 550 000,00 грн (разом з ПДВ) та від 17.03.2020 №27 у кількості 4 шт. на суму                                         11 400 000,00 грн (разом з ПДВ), а також актами прийому-передачі №1-7 від 25.03.2020 (т.4, а.с.87,88,91-102, 104-115, 117-128, 130-141, 143-154, 156-167, 169-180).
Вказані документи підписані та скріплені печатками уповноваженими представниками сторін, та були долучені судом першої інстанції до матеріалів справи у підготовчому засіданні 31.01.2023.
Зі змісту зазначених документів вбачається, що товар, у тому числі медичне обладнання (транспортний апарат ШВЛ), був прийнятий позивачем-3 без жодних претензій та зауважень щодо кількості, якості, комплекту.
Однак, під час здійснення експлуатації зазначених транспортних засобів фахівцями позивача-3 було виявлено, що в порушення умов вказаного договору відповідачем поставлені транспортні засоби недоукомплектовані шлангами подачі газу О2 та конекторами для підключення портативних кисневих балонів, що виключає можливість використання апаратів штучної вентиляції легень марки SIRIO S2/Т автономно, поза межами зазначених транспортних засобів.
У зв`язку з наведеним, КО "Київмедспецтранс" листом №1127-5 від 07.05.2020 (т.1, а.с.54) зверталася до відповідача з проханням доукомплектувати автономні апарати штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів. Відсутність даних шлангів не дає змоги використовувати за призначенням автономні апарати штучної вентиляції легень за межами автомобілів.
11.08.2020 КО "Київмедспецтранс" листом №1816-5 (т.1, а.с.55) повторно звернуся до відповідача з проханням доукомплектування автономних апаратів штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів;
03.09.2020 відповідач листом №153 (т.1, а.с.56) проінформував КО "Київмедспецтранс" про відсутність можливості замінити обладнання, а саме шлангу подачі газу до портативного балону до апарату ШВЛ, виробництва Sіаrе, Італія, у зв`язку із обставинами непереборної сили.
КО "Київмедспецтранс" листами №2128-5 від 29.10.2020 та №202-5 від 03.02.2021 (т.1, а.с.58,59) просив відповідача доукомплектувати автономні апарати штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів.
04.02.2021 відповідач листом №6 (т.1, а.с.60) у відповідь на лист КО "Київмедспецтранс" №202-5 від 03.02.2021 повідомив, що ним було розміщено замовлення в компанії Siare Engіneering International Group s.r.l, Італія, на придбання шлангів подачі газу О2 з конекторами для підключення портативних кисневих балонів та зазначив, що в найближчі терміни надасть інформацію щодо строків постачання даних комплектуючих.
30.03.2021 КО "Київмедспецтранс" листом №421-5 (т.1, а.с. 61) повідомила позивача про неналежне виконання відповідачем умов договору та повторно звернулася з проханням терміново вжити всіх необхідних заходів для вирішення питань комплектації апаратів ШВЛ.
14.05.2021 КО "Київмедспецтранс" листом №550-3 (т.1, а.с.64) звернулася до відповідача з претензією терміново, але не пізніше 10 календарних днів з моменту отримання претензії, поставити замовнику комплектуючі до апаратів SIRIO S2/Т ШВЛ для використання їх за межами автомобілів ЕМД тип С: шлангів подачі газу 02 та конекторів для підключення портативних кисневих балонів для 7 автомобілів ЕМД тип С.
20.05.2021 між КО "Київмедспецтранс" та відповідачем був підписаний акт здачі приймання товарів до договору, відповідно до якого відповідач поставив, а позивач-3 прийняв недопоставлені складові товару, а саме: шланги подачі газу О2 з конекторами для підключення портативних кисневих балонів (7 шт.) та редуктори БКО-50ДМ ф9 (006.000.00) (7 шт.).
Зазначена обставина також визнається відповідачем у його відзиві (т.1, а.с.118).
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 статті 3 ЦК України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 28.09.2021 у справі №918/1045/20).
Доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - "non concedit contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них.
Відповідна правова позиція викладена  у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 09.06.2021 у справі №911/3039/19, від 08.09.2021 у справі №910/10444/20.
Крім цього, за положеннями частини 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач у своєму відзиві визнав факт недопоставленої складової товару (т.1, а.с. 118).
У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що поведінка відповідача у даній справі не відповідає засадам добросовісності, послідовності та передбачуваності, оскільки ТОВ "Автоспецпром", подаючи апеляційну скаргу, наводить нові аргументи, які суперечать його заявам (правовій позиції) під час розгляду справи в суді першої інстанції, а тому не підлягали доказуванню.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що предметом спору у даній справі є питання поставки комплектного товару, а не неякісного, як вказує Прокурор у своєму позові.
Враховуючи викладене, посилання апелянта на порушення позивачем-3 умов пунктів 2.12, 2.14.3. в частині фіксації виявлених порушень (неоформлення рекламаційного акту) та виконання гарантійних зобов`язань (пункту 2.3. договору) є необґрунтованими, оскільки стосуються якості товару.
Як було вказано раніше у постанові, відповідно до положень пункту 5.5. договору у разі виявлення невідповідності товару, зокрема, окремо кожної його складової вимогам договору, видаткова накладна та акт приймання-передачі товару, уповноваженим представником покупця не підписується, при цьому постачальник зобов`язаний в присутності та за підписом уповноваженого представника покупця скласти акт про невідповідність товару у двох примірниках, який підписується уповноваженими представниками сторін по одному для кожної із сторін. У випадку відмови представника постачальника від підписання відповідного акту про невідповідність покупець складає цей акт самостійно. Сторони домовились, що акт про невідповідність, зокрема, складений покупцем самостійно (одноособово) є підставою для усунення дефектів та недоліків або заміни товару. Постачальник зобов`язаний усунути всі виявлені дефекти та недоліки протягом 10-ти календарних днів з дати підписання (отримання) акту про невідповідність або інший термін письмово погоджений сторонами.
Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази складення акту про невідповідність товару, а навпаки, товар був прийнятий без претензій та зауважень.
Разом із цим, згідно з приписами частини 3 статті 270 ГК України, у разі поставки некомплектних виробів постачальник (виробник) зобов`язаний на вимогу покупця (одержувача) доукомплектувати їх у двадцятиденний строк після одержання вимоги або замінити комплектними виробами у той же строк, якщо сторонами не погоджено інший строк. Надалі доукомплектування виробу або його заміни покупець (одержувач) має право відмовитися від його оплати, а якщо товар уже оплачений, вимагати в установленому порядку повернення сплачених сум. У разі якщо постачальник (виробник) у встановлений строк не укомплектує виріб або не замінить його комплектним, покупець має право відмовитися від товару.
Аналогічні положення містяться у частинах 1, 2 статті 684 ЦК України.
Відповідно до частини 4 статті 270 ГК України прийняття покупцем некомплектних виробів не звільняє постачальника (виробника) від відповідальності.
Отже, відсутність у матеріалах справи оформлених актів про невідповідність товару не звільняє постачальника від відповідальності за відповідне порушення, а покупець має право вимагати доукомплектувати поставлений товар після його прийняття в силу закону.
Зі змісту вищезазначених листів вбачається, що позивач-3 повідомив відповідача про некомплектність товару, зокрема, медичного обладнання (апарату ШВЛ) шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач листами №153 від 03.09.2020 (т. 1, а.с. 56-57), №6 від 04.02.2021 (т.1, а.с. 60), доукомплектуванням (акт здачі-приймання товарів від 20.05.2021) та у відзиві (т.1, а.с. 118) визнав обставину некомплектності продукції, поставленої за договором, що є порушенням умов договору.
Стосовно посилань відповідача на те, що порушення ним умов договору сталося внаслідок непереборної сили - настання форс-мажорних обставин у період з 31.01.2020 по 25.03.2021, що підтверджується сертифікатом, виданим Торгово-промисловою палатою №3000-21-0823 суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Згідно частини 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", обставини непереборної сили визначено як форс-мажорні обставини, що є надзвичайними та невідворотними обставинами, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Перелік обставин, які можуть вважатися форс-мажорними, визначено частиною 2 ст. 14-1 цього Закону, однак, такий перелік не є вичерпним.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").
Відповідно до пунктів 8.1., 8.2. договору, сторони цього договору звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору, виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійні природні явища надзвичайної сили, ембарго, блокади, епідемія, війна тощо), якщо ці обставини вплинули на виконання цього договору. Сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна повідомити іншій стороні про їх настання/припинення і досягти домовленості щодо продовження термінів виконання зобов`язань або припинення дії договору. Зазначене повідомлення повинно бути підтверджено довідкою (сертифікатом) Торгово-промислової палати чи документами інших компетентних органів, що уповноважені посвідчувати обставини непереборної сили відповідно до чинного законодавства України.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. При цьому, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання, саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17.
Крім того, одних лише сертифікату чи довідки торгово-промислової палати недостатньо для підтвердження особою форс-мажорних обставин. Такі документи не можуть бути єдиним безумовним доказом існування форс-мажорних обставин для особи, а ці обставини повинні доводитись й іншими доказами у кожній справі.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, від 11.05.2021 у справі №922/2452/20, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 01.06.2021 у справі №910/9258/20, від 21.07.2021 у справі №912/3323/20, від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18.
Так, відповідачем до матеріалів справи додано сертифікат Торгово-промислової палати №3000-21-0823 від 19.10.2021, виданий ТОВ "Автоспецпром", що підтверджує період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 31.01.2020 по 25.03.2021.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять повідомлення відповідачем позивача у відповідності до пунктів 8.1., 8.2. договору, про настання форс-мажорних обставин за договором поставки №1053к від 16.12.2019 щодо неможливості виконання зобов`язань за таким договором, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідні заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними. При цьому, вказаний сертифікат отримано відповідачем 19.10.2021, тобто, вже після прийняття КО "Київмедспецтранс" 20.05.2021 шлангів подачі газу О2 та конекторів для підключення портативних кисневих балонів та звернення позивача до суду з даним позовом, що є порушенням пункту 8.1. договору.
Так, відповідач листом №153 від 03.09.2020 повідомив позивача про відсутність можливості допоставки обладнання, а саме, шлангу подачі кисню від портативного балону до апарату ШВЛ у зв`язку з обставинами непереборної сили, які виникли внаслідок епідеміологічної надзвичайної ситуації, спричиненої COVID-19 в Італійській Республіці, на території якої розміщено виробничі потужності компанії Siare (виробник апаратів ШВЛ SIRIO S2/Т), при цьому, відповідачем не було надано підтверджуючих документів про настання форс-мажорних обставин, згідно пункту 8.2. договору.
При цьому, згідно вказаного сертифікату Торгово-промислової палати №3000-21-0823 від 19.10.2021 вбачається, що періодом дії форс-мажорних обставин зазначено з 31.01.2020 по 25.03.2021, що дає підстави суду вважати, що відповідач був обізнаний щодо таких обставин і неможливість при постачанні автомобілів екстреної медичної допомоги поставити шланги подачі газу О2 з конекторами для підключення портативних кисневих балонів для подачі кисню до портативного апарату штучної вентиляції легень, а тому, був зобов`язаний повідомити про це позивача в порядку пункту 8.2. Договору, чого відповідачем зроблено не було.
Таким чином, суд зазначає, що сертифікат Торгово-промислової палати України №3000-21-0823 від 19.10.2021 не засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за Договором поставки №1053к від 16.12.2019 щодо неможливості виконання відповідачем зобов`язань з доукомплектування поставленого товару, а відтак, вказаний сертифікат не звільняє відповідача від виконання зобов`язань за Договором.
Саме по собі посилання відповідача на наявність сертифіката Торгово-промислової палати України №3000-21-0823 від 19.10.2021, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем.
Крім того, як встановлено судом, сертифікат Торгово-промислової палати України №3000-21-0 від 19.10.2021 видано на підставі Договору від 09.12.2015 року, укладеного між ТОВ "Автоспецпром" та ТОВ "Ортоімпекс", заявки ТОВ "Автоспецпром" до ТОВ "Ортоімпекс" "Щодо поставки обладнання" за договором №07 від 09.12.2015 р." від 27.01.2020 б/н, сертифікату No3000-21-0811 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Київської торгово-промислової палати від 06.10.2021 №1 703-4/396.
При цьому, згідно частини 1 статті 617 ЦК України, не вважається випадком, який є безумовною підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Таким чином, недодержання зобов`язань ТОВ "Ортоімпекс" - контрагентом відповідача, як і відсутність на ринку товарів (шлангів подачі газу О2 з конекторами для підключення портативних кисневих балонів, відсутність на ринку редукторів виробництва Siare Engіneering International Group s.r.l, Італія, сумісних та узгоджених виробником до використання з портативним апаратом штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т для дорослих, дітей та новонароджених з вбудованим позитивним тиском на кінці видиху та спірометром), необхідних для належного виконання відповідачем за Договором не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності.
У своєму позові Прокурор просить стягнути з відповідача 6 552 000,00 грн пені, нарахованої у розмірі 0,1% від вартості неякісного товару у сумі 19 950 000,00 грн за кожен день прострочення за період з 19.06.2020 по 20.05.2021.
Відповідно до частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 статті 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів. 
З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).
За частиною 4 статті 231 ГК України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором 1) у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або 2) у певній, визначеній грошовій сумі, 3) або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, 4) або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
За умовами договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором (пункт 7.1. договору).
За порушення строків поставки товару, в тому числі прострочення усунення недоліків товару згідно пунктів 2.12, 2.14.3, 5.5 з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1% вартості не поставленого, чи невчасно поставленого, чи неякісного товару, або його складової, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості (пункт 7.2. договору).
В силу статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Зі змісту пункту 7.2. договору вбачається, що нарахування штрафних санкцій у формі пені здійснюється залежно від характеру порушення умов договору, як товару вцілому, так і його складової частини.
Як було раніше встановлено колегією суддів, відповідачем було порушено умови договору в частині поставки комплектного товару (в даному випадку складової обладнання).
Зважаючи на це, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про нарахування пені від загальної суми договору (ціни за сім одиниць товару).
При цьому, колегія суддів позбавлена можливості самостійно здійснити розрахунок вказаної штрафної санкції, оскільки в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази визначення вартості допоставленої складової обладнання.
У судових засіданнях колегією суддів неодноразово зверталася увага сторін на відсутність у матеріалах справи доказів вартості спірної складової обладнання.
Крім цього, за приписами статті 14, 74, 81 ГПК України суд позбавлений права самостійно витребувати докази, а збирання доказів не є обов`язком суду, більше того, знаходячись на стадії апеляційного перегляду судового рішення. Саме заявник повинен довести обґрунтованість своїх позовних вимог та несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У зв`язку з викладеним, виходячи з фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений Прокурором розмір пені, розрахованої від загальної вартості товару, є необґрунтованим та не відповідає положенням пункту 7.2. договору, відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), перебіг якої, відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, перебіг позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Оскільки колегією суддів відмовлено у задоволенні позовних вимог, заява відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності не розглядається.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Водночас, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на встановлені обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки, враховуючи поставку недоукомплектного товару (складових обладнання), стягнення пені, розрахованої від загальної вартості товару, не відповідає положенням пункту 7.2. договору.
При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи Прокурора та сторін, викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї, не беруться колегією суддів до уваги , оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні встановленим обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права до даних правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2023 у справі № 911/1805/21 - скасуванню.
Відповідно до частин 4, 14 статті 129 ГПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі відповідного уповноваженого органу, прокурор не замінює цей орган у судовому процесі, однак і не виконує функцію його представництва, оскільки представляє державу та є окремим самостійним суб`єктом звернення.
За частиною 5 статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
Дещо інший механізм визначено цією ж статтею стосовно звернення з позовом прокурора. 
Так, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (частина п`ята статті 56 ЦПК України).
Разом із цим, загальна норма частини першої статті 55 ГПК України передбачає, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті (стосовно права укладати мирові угоди).
Частиною 2 статті 46 ГПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 ГПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Частини 1 та 2 статті 42 ГПК України містять перелік прав та обов`язків учасників справи, які не є вичерпними.
Схожі положення містять відповідно частина перша статті 57, частина друга статті 49, частина перша статті 43 ЦПК України.
За змістом наведених положень процесуального закону прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених відповідним процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом, він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду.
З урахуванням наведеного, звертаючись із позовом в інтересах держави, Прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №923/199/21.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача та ухваленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на Київську міську прокуратуру.
Керуючись ст.ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром" на рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2023 у справі №911/1805/21 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2023 у справі №911/1805/21 скасувати.
3. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Київмедспецтранс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром" про стягнення 6 552 000,00 грн відмовити повністю.
4. Стягнути з Київської міської прокуратури (03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 45/9; ідентифікаційний код 02910019) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром" (08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Оксамитова, будинок 9; ідентифікаційний код 38183310) 147 420 (сто сорок сім тисяч чотириста двадцять) грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
5. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ на виконання даної постанови.
6. Матеріали справи № 911/1805/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Повний текст постанови складено 21.07.2023.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      А.О. Мальченко 

Судді                                                                                С.А. Гончаров

                                                                                О.В. Агрикова