ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/7462/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Поліщук Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 вересня 2023 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                              Аліменка В.О.,
суддів                                                  Безименної Н.В., Собківа Я.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від "18" січня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 6 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.12.2021 № 197 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, згідно пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2021 року.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від "18" січня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати пункт 6 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.12.2021 № 197 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, згідно з пунктом «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, У період з 1995 року по 2021 рік позивач перебував на військовій службі (а.с. 37, 39).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2015 № 50 призначено службове розслідування (а.с. 21), результати якого затверджені наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 116 (а.с. 22-23). В ході проведення службового розслідування встановлено, що близько 8 години 26 лютого 2015 року під час проведення нічних стрільб другим розрахунком АГС-17 відбувся вибух гранати ВОГ-17 на відстані 5-6 м після входу її з каналу ствола, в результаті чого отримали поранення капітан, зокрема, капітан ОСОБА_1 . Подія кваліфікується як отримання травми в результаті проведення заходів бойової підготовки під час проходження військової служби.
Відповідно до Довідки військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 12.03.2015 № 109 позивач 26.02.2015 отримав вогнепальне сліпе поранення правої половини грудної клітки (а.с. 24).
Відповідно до Довідок військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) від 31.03.2015 № 337 та від 21.05.2015 № 256І позивач пройшов медичний огляд. Встановлено діагноз: стан після вогнепального сліпого осколкового та ракоабдомінального поранення (від 26.02.2015) справа з пошкодженням правого купола діафрагми, правої долі печінки, зачеревинного простору. Травма пов`язана з проходженням військової служби (а.с. 25, 26).
Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) від 30.06.2015 серії АВА № 018108 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності строком до 30.06.2016 (а.с. 27).
Відповідно до Довідки від 30.06.2015 серії АБ № 0003617 ступінь втрати працездатності позивача становить 50 % (а.с. 28).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 07.08.2015 № 151 позивач вибув до нового місця служби (а.с. 30).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 03.09.2021 № 210 позивача виключено з особового складу військової частини та звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я (а.с. 37). 
Відповідно до Довідки ВЛК від 20.10.2020 № 1398 (а.с. 33) позивачу встановлено діагноз: стан після Q інфаркту міокарду задньої стінки лівого шлуночка від 27.09.2020. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби.
Відповідно до Довідки МСЕК від 17.11.2021 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності на строк до 01.12.2022 (а.с. 38).
Відповідно до пункту 6 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.12.2021 № 197 (далі - Протокол Комісії № 197) капітану в запасі ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), якого 03.09.2021 звільнено з військової служби та 15.06.2015 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК від 15.06.2015 серія АВА № 018108), а 29.10.2021 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК № 560255 від 29.10.2021 серія 12 ААВ). Зазначено, що заявнику групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності. Допомога у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена в сумі 182700 грн (а.с. 41).
Вважаючи дії відповідача щодо невиплати позивачу допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII застосовується в тому випадку, коли внаслідок одного поранення спочатку встановлено III групу інвалідності, однак, з плином часу, стан здоров`я після цієї ж травми може погіршитись і через певний час військовослужбовцю може бути встановлена вища група інвалідності. В такому разі законодавством визначено певний строк - 2 роки після первинного встановлення інвалідності.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон -№2011-XII).
Частиною першою статті 16 Закону №2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
З огляду на пункт «б» частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який вперше запроваджений з 01 січня 2014 року шляхом доповнення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» статтею 16-3 (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04 липня 2012 року № 5040-VI). 
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, врегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).
Пунктом 3 Порядку № 975 (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (далі також - МСЕК).
З огляду на це, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 975 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ступеня втрати особою професійної працездатності) та абзацу 1 зазначеного пункту, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. 
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Як встановлено судом першої інстанції інстанцій, будучи військовослужбовцем під час проведення нічних стрільб 26.02.2015 позивач отримав вогнепальне сліпе поранення правої половини грудної клітки (а.с. 24). Позивач у березні та травні 2015 року пройшов медичний огляд і ВЛК йому було становлено діагноз: стан після вогнепального сліпого осколкового та ракоабдомінального поранення (від 26.02.2015) справа з пошкодженням правого купола діафрагми, правої долі печінки, зачеревинного простору. Травма пов`язана з проходженням військової служби.
Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК від 30.06.2015 серії АВА № 018108 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності строком до 30.06.2016 (а.с. 27). Згідно з Довідкою від 30.06.2015 серії АБ № 0003617 ступінь втрати працездатності позивача становив 50 % (а.с. 28).
Як підтверджується матеріалами справи (а.с. 30, 37, 39), позивач продовжив проходження військової служби і з 03.09.2021 був звільнений у відставку за станом здоров`я. 
30.09.2020 позивач був госпіталізований до Головного військового клінічного госпіталю (а.с. 31-32). ВЛК 20.10.2020 йому було встановлено діагноз: стан після Q інфаркту міокарду задньої стінки лівого шлуночка від 27.09.2020. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби.
Відповідно до Довідки МСЕК від 17.11.2021 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності на строк до 01.12.2022 (а.с. 38).
Таким чином, предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, як особі з інвалідністю ІІ групи, встановленої при огляді з 17.11.2021, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Згідно із пунктом четвертим статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка набрала чинності з                     01 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Надалі, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (який набрав чинності з 01 січня 2017 року) пункт четвертий статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено абзацом другим, яким передбачено: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється». Змістовно абзац другий частини четвертої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту четвертого статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.
Таким чином, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Саме вказані норми стали підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи. 
Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач у різний час отримав два окремі ушкодження здоров`я: 
1) під час проведення нічних стрільб 26.02.2015 - вогнепальне сліпе осколкове та ракоабдомінальне поранення справа з пошкодженням правого купола діафрагми, правої долі печінки, зачеревинного простору, з 30.06.2015 йому встановлено 50 % втрати працездатності та за результатом огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи;
2) у зв`язку з Q інфарктом міокарда задньої стінки лівого шлуночка від 27.09.2020 та з 17.11.2021 за результатом огляду органами МСЕК його було визнано особою з інвалідністю II групи.
Таким чином, комісія Міністерства оборони України не врахувала, що у 2020 році позивач під час виконання обов`язків військової служби отримав захворювання, внаслідок яких позивачу з 17.11.2021 року встановлено ІІ групу інвалідності, яка не пов`язана із пораненням, отриманим позивачем у 2015 році за інших подій. 
Визначена у пункті четвертому статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» заборона щодо виплати одної грошової допомоги, може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних.

Вказане підтверджується висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 17 лютого 2021 року у справі № 240/1623/20, від 09.02.2022 у справі № 260/1584/19, від 26 квітня 2023 року у справі № 520/12925/2020.
Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом, в даному випадку йдеться не про первинне встановлення інвалідності, що дає право на виплату окремого виду допомоги - допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, а йдеться про виплату такої допомоги у зв`язку зі зміною позивачеві групи інвалідності з ІІІ групи на ІІ групу.
Провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 № 975 та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним і скасування рішення Міністерства оборони України, оформленого Протоколом комісії № 197 щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги та зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу на підставі пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаних правових позицій Верховного Суду, які під час розгляду справи були правомірно враховані судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Посилання апеляційної скарги зазначені вище висновки не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновку суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від "18" січня 2023 року -  без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                 Н.В. Безименна

                                                                                          Я.М. Собків