КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Апеляційне провадження                                                                                                                                                                  
№ 22-ц/824/5169/2023          
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
19 липня 2023 року                                                                         місто Київ
                                                                                               справа № 756/6141/22                              
  
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                     суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М. 
                   
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Луценка О.М. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ФАКТОРІНГС» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсоків річних та інфляційних втрат, -  
     
                                              В С Т А Н О В И В:
 
04 серпня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму грошових коштів, а саме:
 3% річних в розмірі 18459,30 грн. за період з 01 липня 2019 року по 01 липня 2022 року;
інфляційні втрати в розмірі 74080,73 грн. за період з 01 липня 2019 року по 01 липня 2022 року.
В обґрунтування вимог посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05 грудня 2013 року стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра»  заборгованість за кредитним договором «Автопакет» №14/2007/0130/Фапвід 12 березня 2007 року в загальному розмірі 202887,37 грн. 
Вказував, що 11 лютого 2014 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя було видано виконавчий лист по справі №334/6704/13-ц, який було пред`явлено до виконання первісним кредитором ПАТ «КБ «Надра». 
08 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та TOB «ФК «ФАКТОРІНГС» було укладено договір №GL3N315356 про відступлення прав вимоги, за умовами якого первісний кредитор ПАТ «КБ «Надра» відступив новому кредитору TOB «ФК «ФАКТОРІНГС», а новий кредитор TOB «ФК «ФАКТОРІНГС» набув права вимоги ПАТ «КБ «Надра» до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у додатку №1 до договору відступлення, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), та/або договорами поруки, та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру додатку №1 до договору відступлення. 
Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 22 червня 2020 року, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 22 вересня 2020 року, замінено первісного стягувача ПАТ «КБ «Надра» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів №0814/1399/2012, виданих Ленінським районним судом міста Запоріжжя у цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором «Автопакет» №06/2007/0130/Фап від 12 березня 2007 року на ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС».
Зазначав, що 16лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2.
Вказував, що у квітні 2021 року ОСОБА_1 звертався до Ленінського районного суду міста Запоріжжя зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23 квітня 2021 року по справі №334/6704/13, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 07липня 2021 року та ухвалою ВерховногоСуду від 02вересня 2021 року, відмовлено  ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця.
Позивач зазначав, що станом на 06 грудня 2022 року боржником добровільно так і не виконано рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05 грудня 2013 року по цивільній справі №334/6704/13-ц. Заборгованість за рішенням суду у розмірі 202887,37 грн. є непогашеною.
Посилаючись на вимоги ст.625 ЦК України, ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за невиконання рішення суду за період з 01 липня 2019 року по 01 липня 2022 року.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року позов ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» 3% річних у розмірі 18459,30 грн., інфляційні втрати в розмірі 74080,73 грн. та судовий збір в розмірі 2481 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала  апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції, стягуючи інфляційні втрати не врахував, що предметом укладеного між сторонами кредитного договору «Автопакет» №14/2007/0130/Фап є долари США, отже, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, а відтак суд дійшов помилкового висновку про можливість стягнення інфляційних втрат у розмірі 74080,73 грн.
Вказувала, що на виконання рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя по справі №334/6704/13-ц від 05 грудня 2013 року було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання первісним кредитором ПАТ «КБ «Надра» до Ленінського (Дніпровського) ВДВС у місті Запоріжжі (ВП №42067797). 22 квітня 2015 року виконавчий лист з копією постанови було повергнуто стягувачу ПАТ «КБ «Надра» на підставі п7 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». В 2016 році до цього ж ВДВС надходив виконавчий лист про стягнення з відповідача боргу у сумі 202887,37 грн. (ВП №50142999). 23 червня 2017 року виконавчий лист з копією постанови було також повернуто стягувачу ПАТ КБ «Надра» на підставі п.7 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Після  цього до Ленінського (Дніпровського) ВДВС у місті Запоріжжі виконавчий лист більше не надходив. 
Вважає, що з урахуванням вищезазначеного, строк повторного пред`явлення виконавчого листа №334/6704/13-ц про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 202887,37 грн. сплив 23 червня 2020 року і тому з цього часу у стягувача відсутні підстави для стягнення заборгованості в примусовому порядку.
Зазначала, що 16 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. незаконно було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2, так як приватному виконавцю, на думку відповідача, було подано підроблений виконавчий лист (йдеться про підроблену відмітку на виконавчому листі державного виконавця Петрунько С.О., яка на час підроблення документу померла).
Посилалася на те, що виконавче провадження НОМЕР_2, яке було незаконно відкрито приватним виконавцем Шавлуковою З.А. у лютому 2021 року, наразі закрите, так як 27 квітня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (вказане встановлено у довідці за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 03 червня 2021 року, яка видана заступником начальника Східного міжрегіонального правління юстиції С.Розумним).
Вказувала, що суд першої інстанції проігнорував всі подані відповідачем заяви про відкладення розгляду справи, не дотримувався рекомендацій Ради суддів України. Фактично суд проведено заочно, відповідача позбавили права захистити його права у суді, він не зміг додати до суду першої інстанції докази, чим порушено статтю 55 Конституції України, статтю 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує мені право на справедливий і незалежний суд, статті 7, 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 2, 12, 43, 49 ЦПК України.
28 лютого 2022 року від позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказував на те, що апелянт не надав жодного доказу на підтвердження того, що строки пред`явлення виконавчих документів сплили. Зазначав, що оскільки основна вимога про стягнення заборгованості вже є захищеною рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05 грудня 2013 року по справі №334/6704/13-ц, то захисту підлягає і право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат за невиконання рішення суду на підставі ст.625 ЦК України.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра»  заборгованість за кредитним договором «Автопакет» №14/2007/0130/Фап від 12 березня 2007 року в загальному розмірі 202887,37 грн., яка складається з: 124121,38 грн. - сума непогашеного кредиту; 43132,15 грн. - сума несплачених відсотків; 14504,34 грн. - сума заборгованості за пенею; 21129,50 грн. - сума за нарахованими штрафами. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» судовий збір у розмірі 2028,87 грн.
11 лютого 2014 рокуЛенінським районним судом міста Запоріжжя було видано виконавчий лист по справі №334/6704/13-ц, який було пред`явлено до виконання первісним кредитором ПАТ «КБ «Надра». 
Таким чином, на сьогоднішній день стягнення заборгованості за кредитним договором здійснюється вже на підставі вказаного судового рішення, а не на підставі кредитного договору.
08 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та TOB «ФК «ФАКТОРІНГС» було укладено договір №GL3N315356 про відступлення прав вимоги за умовами якого первісний кредитор ПАТ «КБ «Надра» відступив новому кредитору TOB «ФК «ФАКТОРІНГС», а новий кредитор TOB «ФК «ФАКТОРІНГС» набув права вимоги ПАТ «КБ «Надра» до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у додатку №1 до договору відступлення, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), та/або договорами поруки, та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру додатку №1 до договору відступлення. 
08 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та TOB «ФК «ФАКТОРІНГС» було укладено додаток №1 до договору відступлення «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників/поручителів/заставодавців/дебіторів за такими договорами».
Отже, 08 травня 2020 року новим кредитором відносно ОСОБА_1 стало TOB «ФК «ФАКТОРІНГС». 
Статтею 512 ЦК України визначений перелік підстав заміни кредитора у зобов`язанні. Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 22 червня 2020 року, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 22 вересня 2020 року, замінено первісного стягувача ПАТ «КБ «Надра» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів №0814/1399/2012, виданих Ленінським районним судом міста Запоріжжя у цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором «Автопакет» №06/2007/0130/Фап від 12 березня 2007 року на ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС».
16лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2.
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду міста Запоріжжя зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. 
Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23 квітня 2021 року по справі №334/6704/13, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 07липня 2021 року та ухвалою ВерховногоСуду від 02вересня 2021 року, відмовлено  ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця.
Судовими рішеннями у справі №334/6704/13 встановлено, що приватним виконавцем Шавлуковою З.А. при відкритті виконавчого провадження НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа не порушено вимог закону щодо строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (згідно виконавчого листа №334/6704/13-ц строк пред`явлення його до виконання закінчується 08 серпня 2021 року), а факт можливого підроблення запису державного виконавця на виконавчому листі належними доказами не доведено, оскільки при відкритті виконавчого провадження приватний виконавець не має повноважень для перевірки достовірності вчинених на виконавчому листі написів попередніх державних виконавців.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що: 16 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. незаконно було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2; строк повторного пред`явлення виконавчого листа №334/6704/13-ц про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 202887,37 грн. сплив 23 червня 2020 року, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення заборгованості в примусовому порядку спростовуються вищевикладеним.
При цьому, стороною відповідача до апеляційної скарги не надано будь-яких належних доказів на підтвердження вказаних доводів.
Посилання в апеляційній скарзі на довідку заступика начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 03 червня 2021 року, колегія суддів відхиляє, оскільки як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 02 вересня 2021 року у справі №334/6704/13 посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на залишену поза увагою апеляційним судом довідку Міністерства юстиції України за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. зводиться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин та відноситься до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» вказував на те, що рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05 грудня 2013 року  відповідачем у добровільному порядку не виконано, а відтак посилаючись на ст.625 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_1 3% річних та інфляційні втрати за період з 01 липня 2019 року по 01 липня 2022 року з загальної суми заборгованості у розмірі 204916,24 грн.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконав судове рішення про стягнення з нього коштів, а тому кредиторна підтаві ст.625 ЦК України вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум 3%річних та інфляційних втрат аж до повного виконання грошового зобов'язання.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.  
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
 Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.
За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду
З матеріалів справи вбачається, що відповідач станом на дату звернення ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» до суду з даним позовом, мав невиконане грошове зобов`язання перед ПАТ «КБ «Надра», що встанволено рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05 грудня 2013 року згідно з яким стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра»  заборгованість за кредитним договором «Автопакет» №14/2007/0130/Фап від 12 березня 2007 року в загальному розмірі 202887,37 грн., яка складається з: 124121,38 грн. - сума непогашеного кредиту; 43132,15 грн. - сума несплачених відсотків; 14504,34 грн. - сума заборгованості за пенею; 21129,50 грн. - сума за нарахованими штрафами. 
Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами наявні грошові зобов`язання.
З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. 
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржником в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з сумою, яка взята позивачем до розрахунку інфляційних втрат та 3% річних (204916,24 грн.) та з періодом нарахування інфляційних втрат та 3% річних.
Колегія суддів вважає, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідно до положень ст.625 ЦК України повинно здійснюватися на суму заборгованості по тілу та по відсоткам по кредиту, встановлених рішенням суду, оскільки положення ст.625 ЦК України не поширюються на суми пені та штрафів, так як вони вже є штрафними санкціями, а не невиконаним грошовим зобов`язанням. 
Таким чином, до розрахунку інфляційних втрат та 3% річних колегією суддів береться сума у розмірі 167253,53 грн. (124121,38 грн. сума непогашеного кредиту + 43132,15 грн. сума несплачених відсотків).
Крім того, ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС», до якого на підставі договору про відступлення права вимоги перейшло право вимоги за кредитним договором, має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, які обмежуються останніми 3 роками, що передували дню зверненню з позовом до суду.
До правовідносин, визначених ст.625 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності у три роки, а тому стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24квітня 2017 року у справі №3-1522гс1. 
Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
28 листопада 2022 року відповідач подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив застосувати до даних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» звернулося до суду з даним позовом 04 серпня 2022 року, що підтверджується конвертом, отже позивач у межах трирічного строку, які передували подачі позову має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а саме з 04 серпня 2019 року.
В Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв'язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан, який у подальшому продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та який діє до цього часу.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
А відтак, враховуючи вищевикладене, колегія суддів бере за основу розрахунку загальну суму за тілом кредиту та відсотками стягнуту рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05 грудня 2013 року у загальному розмірі 167253,53 грн. та період розрахунку з 04 серпня 2019 року по 23 лютого 2022 року.
Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.
Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» підлягають стягненню 3% річних в розмірі 12839,61 грн. за період з 04 серпня 2019 року по 23 лютого 2022 року.
Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) *Q/DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 33567,02 грн. за період з 04 серпня 2019 року по 23 лютого 2022 року.
Вказаного суд першої інстанції не врахував, а тому рішення суду першої інстанції пілдляає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС».
Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, стягуючи інфляційні втрати не врахував, що предметом укладеного між сторонами кредитного договору «Автопакет» №14/2007/0130/Фап є долари США, отже, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, колегія суддів відхиляє, оскільки невиконане грошове зобов`язання, на яке позивач просив нарахувати інфляційні втрати та 3% річних, є не зобов`язанням за договором, а трансформованим з кредитного договору зобов`язання, встановлене рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05 грудня 2013 року та стягнуте у гривнях, яке станом на день звернення позивача з даним позовом було не виконане. 
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі №462/109/21.
Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і  за її межами.
Згідно з ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду.
В свою чергу, положеннями ч.2 ст.18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачапропорційно до задоволених вимог судовий збір у розмірі 1244,96 грн., а з позивача на користь відповідача судовий  збір сплачений ОСОБА_1 за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1854,05 грн.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ФАКТОРІНГС» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсоків річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ФАКТОРІНГС», місцезнаходження: місто Дніпро, Крутогірний узвіз, 15-А, код ЄДРПОУ 40298218 суму інфляційних втрат у розмірі 33567 грн. 02 коп., 3% річних у розмірі 12839 грн. 61 коп. та судовий збір у розмірі 1244 грн. 96 коп.
 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ФАКТОРІНГС», місцезнаходження: місто Дніпро, Крутогірний узвіз, 15-А, код ЄДРПОУ 40298218 на користь  ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судовий збір сплачений за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1854 грн. 05 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
                        
Головуючий:
 
Судді: