ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7045/23 Справа № 175/1255/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року                                                                м. Дніпро

       колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого – Барильської А.П., 
       суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу
ОСОБА_1 

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
ВСТАНОВИЛА: 

       У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (далі - ТОВ “ФК “ЄАПБ”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 18 серпня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі - ТОВ «КУ «ЄКГ») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2507100740/719616. Кредитний договір було підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до п.п.15 п.1 Кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) ТОВ “КУ “ЄКГ” на укладання договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті ТОВ “КУ “ЄКГ” https://www.eurogroshi.com.ua. 
        19 квітня 2022 року між ТОВ “КУ “ЄКГ” та позивачем укладено договір факторингу №19042022-Є, у відповідності до умов якого ТОВ “КУ “ЄКГ” передає (відступає) їм за плату належні йому права вимоги до боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №19042022-Є від 19 квітня 2022 року значиться ОСОБА_1 . Таким чином вони набули право грошової вимоги на суму 17445 грн, з яких 5000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 12445 грн – сума заборгованості за відсотками. 
       Вказували, що 24 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Інфінанс” (далі — ТОВ “Інфінанс”) та ОСОБА_1 укладено договір позики №0668206123. Договір було підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до договору позики, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, які розміщені на сайтах товариства – https://wwwmoneyboom.ua. 
       24 листопада 2022 року між ТОВ “Інфінанс” та позивачем укладено договір факторингу №24/11-22/2, відповідно до умов якого ТОВ “Інфінанс” передає (відступає) їм за плату належні права боржників, зазначених в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 24 листопада 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 35499,99 грн, з яких 3999,99 грн - сума заборгованості за основного боргу; 31500 грн - сума заборгованості за відсотками.
       Зазначали, що 04 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі — ТОВ «ФК «Інвеструм») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №02890-08/2021. Договір було підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до п.п.1.6 п.1 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фінансового кредиту, які розміщені на сайтах товариства – https://www.zecredit.com.ua. 
       18 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем укладено договір факторингу №18022022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) їм за плату належні права боржників, зазначених в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №18022022 від 18 лютого 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 13912,50 грн, з яких 3500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10412,50 грн - сума заборгованості за відсотками.
       Вказували, що 08 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» (далі — ТОВ «Гоуфінгоу») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2507100740/467075. Договір було підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до п.п.15 п.1 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) ТОВ “Гоуфінгоу” на укладання договору про надання фінансового кредиту, які розміщені на сайті товариства – https://www.gofingo.com.ua. 
       19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та позивачем укладено договір факторингу №19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) їм за плату належні права боржників, зазначених в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19 квітня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 13412,50 грн, з яких 3700 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9712,50 грн - сума заборгованості за відсотками.
       Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустила заборгованість за взятими на себе кредитними зобов`язаннями, просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з неї заборгованість у загальному розмірі 80269,99 грн.
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року позов задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат. 
       В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив без уваги той факт, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів отримання нею кредитних коштів за кредитним договорами. Вказувала, що надані позивачем витяги з Реєстру боржників, права вимоги за якими відступаються, не містять підпису сторін, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідача, як боржника за вказаними кредитними договорами (а.с.155-162).
       Позивач своїм правом, передбаченим ст.360 ЦПК України, не скористався.
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України). 
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 80269, 99 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає, з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що 18 серпня 2021 року між ТОВ «КУ «ЄКГ» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №2507100740/719616.
       19 квітня 2022 між ТОВ «КУ «ЄКГ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №19042022-Є, у відповідності до умов якого ТОВ «КУ «ЄКГ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «ЄКГ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
       Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
       Відповідно до Реєстру боржників від 19 квітня 2022 року до Договору факторингу №19042022-Є від 19 квітня 2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 17445 грн, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12445 грн - сума заборгованості за відсотками.
       Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором позики №2507100740/719616 в розмірі 17 445 грн.
       Також, судом встановлено, що 24 серпня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №0668206123.
       24 листопада 2022 року між ТОВ «Інфінанс`та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №24/11-22/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
       Проте, всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
       Відповідно до Реєстру боржників від 24 листопада 2022 року до Договору факторингу №24/11-22/2 від 24 листопада 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35499,99 грн, з яких: 3999,99 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 31500 грн - сума заборгованості за відсотками.
       Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №0668206123 в розмірі 35 499,99 грн.
       04 серпня 2021 року між ТОВ «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №02890-08/2021.
       18 лютого 2022 року між ТОВ «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №18022022, у відповідності до умов якого ТОВ «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників
       Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
       Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №18022022 від 18 лютого 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13912,50 грн, з яких: 3500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10412,50 грн - сума заборгованості за відсотками.
       Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №02890-08/2021 в розмірі 13912,50 грн.
       08 вересня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2507100740/467075.
       19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №19042022-Г, у відповідності до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників
       Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
       Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №19042022-Г від 19 квітня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13412,50 грн, з яких: 3700 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9712,50 грн - сума заборгованості за відсотками.
       Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №2507100740/467075 в розмірі 13 412,50 грн.
       Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» суд першої інстанції виходив з того, що кредитні договори були укладені між сторонами в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за усіма укладеними нею кредитними договорами, внаслідок чого утворилася заборгованість у зазначеному позивачем розмірі, а тому позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають до задоволення. 
       Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з наступним. 
       Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
       Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
       Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
       Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до пункту 1 договору про надання фінансового кредиту №2507100740/719616 від 18 серпня 2021 року товариство (ТОВ «КУ «ЄКГ») зобов`язується передати позичальнику ( ОСОБА_1 ) грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути товариству таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити товариству плату (проценти) від суми позики (а.с.9). 
       Отже, передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника є його заява із зазначенням банківського карткового рахунку, на який позикодавець має перерахувати необхідні позичальнику кошти.
       Відповідно до акцепту (оферти) від 24 серпня 2021 року на укладення договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0668206123/1 від 24 серпня 2021 року товариство (ТОВ «Інфінанс») надає клієнту ( ОСОБА_1 ) фінансовий кредит в розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором. 
       Заявою-анкетою на отримання кредиту №3787386 від 24 серпня 2021 року встановлено, що кредит буде надано шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку клієнта (а.с.27). 
       Отже, передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта є його заява із зазначенням банківського карткового рахунку, на який товариство має перерахувати необхідні позичальнику кошти.
       Відповідно до п.1.1 договору про надання фінансового кредиту №02890-08/2021 від 04 серпня 2021 року товариство (ТОВ «ФК «Інвеструм») надає клієнту ( ОСОБА_1 ) фінансовий кредит в розмірі 3500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором. 
       Пунктом 1.6 вказаного договору встановлено, що кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом (а.с.38).
       Отже, передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта є його заява із зазначенням банківського карткового рахунку, на який товариство має перерахувати необхідні позичальнику кошти.
       Відповідно до п.1.1 договору про надання фінансового кредиту №2507100740/467075 від 08 вересня 2021 року товариство (ТОВ «Гоуфінгоу») надає клієнту ( ОСОБА_1 ) фінансовий кредит в розмірі 3700 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором. 
       Пунктом 1.7 вказаного договору встановлено, що товариство надає кредит шляхом його переказу на рахунок клієнта протягом 3 календарних днів з дня укладення договору. Сума коштів вважається наданою в день здійснення банківського переказу товариством, від цього дня починається відлік перебігу строку оплати (а.с.52).
       Отже, передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта є його заява із зазначенням банківського карткового рахунку, на який товариство має перерахувати необхідні позичальнику кошти.
       Колегія суддів наголошує на тому, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
       Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
       Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
       Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
       При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
       Разом із тим, колегія суддів зауважує, що позивачем ТОВ “ФК «ЄАПБ» не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів.
       Колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
       Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
       Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
       У своїй позовній заяві ТОВ “ФК «ЄАПБ» просили розглянути справу у їх відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляли.
       Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
       Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.
       Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договорами (виключно за період 19 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року за договором, укладеним з ТОВ “КУ “ЄКГ”, за період з 24 листопада 2022 року по 31 січня 2023 року за договором, укладеним з ТОВ “Інфінанс”, за період з 18 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року за договором, укладеним з ТОВ “ФК “Інвеструм” та за період з 19 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року за договором, укладеним з ТОВ “Гоуфінгоу”) як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит (а.с.18,34,47,61).
       Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.
       У зв`язку із недоведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов договору про надання фінансового кредиту №2507100740/719616 від 18 серпня 2021 року, договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0668206123/1 від 24 серпня 2021 року, договору про надання фінансового кредиту №02890-08/2021 від 04 серпня 2021 року та договору про надання фінансового кредиту №2507100740/467075 від 08 вересня 2021 року, а також фактичного користування відповідачкою кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею відсутні.
       Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що наданий позивачем витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №119042022-Є від 19 квітня 2022 року не містить підпису сторін — фактору та клієнта, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №2507100740/719616 від 18 серпня 2021 року. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу з якого вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором позивачем надано не було (а.с.17). 
       Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №24/11-22/2 від 24 листопада 2022 року також не містить підпису сторін — фактору та клієнта, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0668206123/1 від 24 серпня 2021 року. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу з якого вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором позивачем надано не було (а.с.33). 
       Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №18022022 від 18 лютого 2022 року також не містить підпису сторін — фактору та клієнта, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №02890-08/2021 від 04 серпня 2021 року. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу з якого вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором позивачем надано не було (а.с.46). 
       Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №19042022-Г від 19 квітня 2022 року також не містить підпису сторін — фактору та клієнта, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №2507100740/467075 від 08 вересня 2021 року. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу з якого вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором позивачем надано не було (а.с.59). 
       Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
       На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
       Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 026 грн за подання апеляційної скарги. 
       Стосовно витрат на правничу допомогу .
       Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
       За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
       Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
       При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
       Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
       Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
       Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі«East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).
       Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
       Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
       З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідачки ОСОБА_1 у даній справі представляє адвокат Калінін С.К., який діє на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/23 від 11 травня 2023 року (а.с.117-118). 
       В апеляційній скарзі поданій 03 липня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Калінін С.К., поставив питання про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги у сумі 10 000 грн. 
       З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на позовну заяву, поданого представником ОСОБА_1 - адвокатом Калініним С.К. 19 травня 2023 року, було додано додаток №1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/23 від 11 травня 2023 року (а.с.119). У п.2 вказаного додатку зазначається, що за надання професійної правничої (правової) допомоги передбаченої в п.п. 1.1 договору, клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) в розмірі 10 000 грн, у строк до набрання судовим рішенням законної сили, у справі, що визначена предметом договору. 
       Також додано додаток №2 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/23 від 11 травня 2023 року, а саме акт виконаних робіт (наданих послуг) від 18 травня 2023 року (а.с.120), в якому зазначено, що вартість надання правової допомоги у зв`язку з розглядом даної справи становить 10 000 грн, що складається з: усна консультація клієнта — 500 грн, вивчення та аналіз позовної заяви в частині вимог щодо заборгованості по чотирьох кредитних договорах — 4 000 грн (по 1 000 грн за кожен кредитний договір), підготовка та подання відзиву на позовну заяву — 5 500 грн.
       Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з врахуванням фактично виконаної адвокатом відповідача роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, за відсутності клопотання ТОВ “ФК “ЄАПБ” про зменшення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає за можливе стягнути з ТОВ “ФК “ЄАПБ” на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
       Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
       Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
       У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості відмовити. 
       Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (ЄДРПОУ: 35625014) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4 026 грн. 
       Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (ЄДРПОУ: 35625014) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 10 000 грн. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.
       
       Головуючий:                                                         А.П. Барильська 

       Судді:                                                                 С.А. Зайцева
                                                               
                                                                                Ж.І. Максюта