Номер провадження: 22-ц/813/3685/23 
Справа № 509/4936/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Стахова Н. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  Стахової Н.В.
суддів: Коновалової В.А. Назарової М.В. 
за участю секретаря Долгової В.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Макаров Ігор Михайлович, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Кириченко В.Л., в приміщенні того ж суду, за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог – ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна про визнання договору недійсним, 

                                       В С Т А Н О В И В:
У грудні 2017 року ОСОБА_2 (далі позивач)  звернувся до суду з вищевказаним позовом, після уточнення якого, просив визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 30.06.2016, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим № 721 та застосувати наслідки недійсності правочину, посилаючись на те, 28 лютого 2007 року між АКБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_6  був укладений кредитний договір за умовам якого позичальник отримав кредит в сумі 105000 доларів США зі строком повернення до 27.02.2012 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБ «ПОРТО-ФРАНКО» та відповідачем  ОСОБА_3  був укладений договір поруки від 28.02.2007 року, за умовами якого ОСОБА_3  прийняв на себе зобов`язання відповідати за своєчасне виконання зобов`язань ОСОБА_6  вказаного кредитного договору від 28.02.2007 року. 11 липня 2007 року між АКБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_6  був укладений ще один кредитний договір за умовам якого позичальник отримав кредит в сумі 105000 доларів США зі строком повернення до 10.07.2012 року. В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між АКБ «ПОРТО-ФРАНКО» та відповідачем  ОСОБА_3  був укладений договір поруки від 11.07.2007 року, за умовами якого ОСОБА_3  прийняв на себе зобов`язання відповідати за своєчасне виконання зобов`язань ОСОБА_6  вказаного кредитного договору від 11.07.2007 р. Позичальник ОСОБА_6  та поручитель  ОСОБА_7  свої зобов`язання за кредитними договорами та договорами поруки не виконали, в зв`язку з чим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2012 року та рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27.11.2012 року стягнуто солідарно з  ОСОБА_6  та ОСОБА_3  на користь АКБ «ПОРТО-ФРАНКО» заборгованість за кредитним договором від 28.02.2007 року на загальну суму 134164,48 доларів США, та заборгованість за кредитним договором від 11.07.2007 р. на загальну суму 137076,01 доларів США. 27 квітня 2016 року було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2012 року про стягнення з боржника ОСОБА_7  грошових коштів. 04 травня 2016 року відповідно до договору про відступлення права вимоги до позивача  ОСОБА_2  перейшло право вимоги за вказаними кредитними договорами від 28.02.2007 року та від 11.07.2007 року. В подальшому позивач ОСОБА_2  був замінений на стягувача у виконавчому провадженні. 30 червня 2016 року між  ОСОБА_3  та ОСОБА_4  був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. Згідно умов цього договору  ОСОБА_3  відчужив на користь ОСОБА_4  земельну ділянку загальною площею 0,10 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:2532, що розташована за адресою:  АДРЕСА_1  та земельну ділянку загальною площею - 0,0933 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:0049, що розташована за адресою:  АДРЕСА_2 , після чого  ОСОБА_4  відчужила земельні ділянки, одну ОСОБА_1 , іншу ОСОБА_5 . Позивач вказує, що під час укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 30.06.2016 року існували обставини, що унеможливлювали відчуження ОСОБА_3  вказаних земельних ділянок, а саме під час укладання та нотаріального посвідчення цього договору існували належними чином зареєстровані обтяження у вигляді арештів та заборон відчуження щодо всього нерухомого майна, яке належить  ОСОБА_3  і про існування цих обтяжень було відомо як сторонам договору, так і нотаріусу. Позивач зазначає, що вказаний правочин порушує публічний порядок, і він був спрямований на порушення його конституційних прав і свобод та вчинений виключно з метою приховування нерухомого майна боржника  ОСОБА_3 , за рахунок якого можливе задоволення вимог позивача до  ОСОБА_3 , які ОСОБА_2  правомірно набув до укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 30.06.2016 року. З наведених підстав, посилаючись на положення ст.ст. 203,215,216,228 Цивільного Кодексу, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про виконавче провадження», позивач просив визнати недійним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 30.06.2016 року, укладений між  ОСОБА_3  та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим №721 та застосувати наслідки недійсності правочину.
       Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 червня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна про визнання договору недійсним задоволено частково. 
       Визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 30.06.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та посвідчений 30.06.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко Світланою Володимирівною за реєстровим № 721. В іншій частині у задоволені позову відмовлено. 
       Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 340 грн.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Макаров І.М., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
       Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що 16.11.2007 між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений Іпотечний договір, посвідчений Куценко В.Д. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за р. № 5059. Вказаний договір забезпечував виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором 014/80054/85/85848 від 16.11.2007. У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 передав в іпотеку іпотекодержателю, на підставі Іпотечного договору, земельну ділянку загальною площею 0,10 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:2532, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею - 0,0933 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:0049, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з чим, 16.11.2007 за реєстровим номером 6050903 до державного реєстру іпотек внесено відповідний запис про іпотеку. На підставі договору відступлення від 27.05.2016 за кредитним договором 014/80054/85/85848 від 16.11.2007, укладеним між Первинним Іпотекодержателем та ПАТ «АРТЕМ-БАНК», договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим Немм О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.05.2016 за реєстровим № 840, договору відступлення права вимоги від 27.05.2016 за кредитним договором 014/80054/85/85848 від 16.11.2007, укладеним між ПАТ «АРТЕМ -БАНК» та ОСОБА_4 , договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим Немм О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.05.2016 за реєстровим № 865, право вимоги за вказаним іпотечним договором набуто ОСОБА_4 . Відомості про відступлення прав за вказаним іпотечним договором внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.05.2016 ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів сторони вирішили врегулювати свої відносини у позасудовий спосіб, а саме: укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя. П.6 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови у державній реєстрації визначено, наявні зареєстровані обтяження речових прав саме на нерухоме майно, а не щодо фізичної особи. На день укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, вказані земельні ділянки перебували під забороною та іпотекою, зареєстрованими на підставі зазначеного іпотечного договору та договорів про відступлення права вимоги. Інші обтяження щодо вказаних земельних ділянок відсутні. На підставі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких не передане в іпотеку нерухоме майно, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги не передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її дії виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом – у черговості їх державної реєстрації. У зв`язку з цим, з урахуванням державної реєстрації іпотеки 16.11.2007 договір про задоволення вимог іпотекодержателя було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу з урахуванням черговості державної реєстрації вимог, згідно з їх пріоритетом. До того ж на запит нотаріуса було отримано відповідь ВДВС Іллічівського міського управління юстиції, що вказані земельні ділянки не зазначені як предмет забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 . Отже, ОСОБА_4 цілком законно набула право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 у межах визначених чинним законодавством України, що не спростовано позивачем. Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до договору дарування, укладеним з ОСОБА_4 є єдиним законним власником та правомірним набувачем на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Відсутність заборони відчуження підтверджується договором дарування вказаної земельної ділянки від 23.11.2016. Також апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки до провадження було прийнято уточнену позовну заяву позивача датовану 01.04.2019 року без жодних обґрунтувань з приводу пропущених строків більш на один рік. До того ж вказана позовна заява не містить жодних уточнень з приводу вимог позивача та обставин, які входять до предмету доказування, остання тільки дублює первісну позовну заяву від 08.07.2017, на що суд не звернув уваги. У судове засідання ОСОБА_1 та її представник адвокат Макаров І.М. не викликалися та не були повідомлені належним чином, рішення було ухвалено без проведення всіх обов`язкових процесуальних дій, що передбачені ЦПК України. Крім того судом не було досліджено докази, що передбачені ст. 229,235 ЦПК України, не було надано можливості надати додаткові пояснення сторонам з приводу досліджених доказів відповідно до ст. 241 ЦПК України. Судові дебати не проводилися, що є грубим порушенням процесуальних прав сторін по справі.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження спірного майна державний реєстратор не мав права здійснювати реєстраційні дії поки таке обтяження не буде знято. В реєстрі згідно запису про обтяження 14.11.2013 (запис про обтяження 3385529), 20.06.2014 (запис про обтяження 6076822), 15.10.2014 (запис про обтяження 7338184), внесеного до Реєстру на підставі постанов про арешт майна боржника , серія та номер: 12.11.2013 ВП № 40686476, 17.062014, ВП № 436862912, 13.10.2014 ВП № 45022712. Опис предмета обтяження: все нерухоме майно. Таким чином, під час посвідчення оскаржуваного договору задоволення вимог іпотекодержателя та в подальшому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. існували обставини, що унеможливлювали відчуження нерухомого майна належного боржнику, оскільки таке перебувало під обтяженням, а відтак існували обставини, що є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, маж ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.
       В судове засідання позивач не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.
       Інші учасники справи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Савченко С.В. в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. 
       Представник скаржника ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в апеляційній скарзі. 
       Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 апеляційну скаргу визнала. 
       Заслухавши доповідача, пояснення представників третьої особи та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладання та нотаріального посвідчення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 30.06.2007 року, за умовами якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 належне йому нерухоме майно у вигляді двох земельних ділянок, зазначено нерухоме майно перебувало під обтяженнями за зобов`язаннями ОСОБА_3 , які виникли за кредитними договорами від 28.02.2007 року та від 11.07.2007. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , про застосування наслідків недійсності договору, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є третіми особами, до яких позовні вимоги не заявлялися, відповідно суд не може виражати думку щодо реєстрації права на нерухоме майно.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону. 
Суд першої інстанції встановив, що 28 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ПОРТО- ФРАНКО» (надалі АКБ «ПОРТО- ФРАНКО») та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 488/1-07, згідно умов якого Позичальник отримав від Банку кредит в сумі 105 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних зі строком повернення до 27.02.2012. В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором був укладений договір поруки № 28-02-07/0 від 28.02.2007 року відповідно до умов якого ОСОБА_3 прийняв на себе зобов`язання відповідати в повному об`ємі за своєчасне виконання зобов`язань ОСОБА_6 за кредитним договором № 488/1-07.
       11.07.2007 між АКБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 1740/2-07, згідно умов якого Позичальник отримав від Банку кредит в сумі 105000 доларів США зі сплатою 14 % річних зі строком повернення до 10.07.2012 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений договір поруки № 11-07-07/2 від 11.07.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_3 прийняв на себе зобов`язання відповідати в повному об`ємі за своєчасне виконання зобов`язань ОСОБА_6 за кредитним договором № 1740/2-07.
       Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2012 по справі № 1511/2100/2012 було стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь АКБ «ПОРТО-ФРАНКО» заборгованість за кредитним договором № 488/1-07 від 28.02.2007 на загальну суму 134 164,48 доларів США, а також заборгованість за кредитним договором № 1740/2-07 від 11.07.2007 на загальну суму 137076,01 доларів США. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.11.2012 рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2012 в частині стягнення зазначених сум грошових коштів з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 залишено без змін.
       27.04.2016 головним державним виконавцем Іллічівського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Колечко Д.М. відкриті виконавчі провадження ВП № 50946780 та ВП №50946670 з примусового виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2012 по справі № 1511/2100/2012 за виконавчим листом від 15.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» грошових коштів за кредитним договором № 488/1-07 від 28.02.2007 року на загальну суму 134 164,48 доларів США та за кредитним договором № 1740/2-07 від 11.07.2007 року на загальну суму 137 076,01 доларів США.
       28.04.2016 відповідно до договору про відступлення права вимоги укладеним між ПАТ АБ «ПОРТО- ФРАНКО» та ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬЯНС ФІНАНС», до ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬЯНС ФІНАНС» перейшло право вимоги за Кредитним договором № 1740/2-07 від 11.07.2007 року та за Кредитним договором № 488/1-07 від 28.02.2007 року.
       04.05.2016 відповідно до договору про відступлення права вимоги укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬЯНС ФІНАНС» та ОСОБА_2 ,  ОСОБА_2 набув право вимоги за кредитним договором № 488/1-07 від 28.02.2007 року та за кредитним договором № 1740/2-07 від 11.07.2007 року. 04.05.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в який просив замінити стягувача та вказати його як стягувача у виконавчих провадженнях ВП № 50946780 та ВП №50946670.
       12.05.2016 року відповідач ОСОБА_3 був письмово повідомлений про факт набуття ОСОБА_2 прав вимоги за кредитним договором № 488/1-07 від 28.02.2007 та за кредитним договором № 1740/2-07 від 11.07.2007, про що свідчить особиста розписка ОСОБА_3 від 12.05.2016 року про отримання копії договорів відступлення прав вимоги від 29.04.2016 року та від 04.05.2016 року. 
       Відповідно до постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.11.2013 у виконавчому провадженні № 406686476 за заявою стягувача ПАТ «КБ «СОЦКОМ БАНК» накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3 . 
       Згідно  Інформаційної довідки  з Державного реєстру  речових прав  на нерухоме майно та Реєстру прав  власності  на нерухоме майно, Державного  реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів  нерухомого майна щодо суб`єкта,  № 105123516 від   26.11.2017 наявні обтяження щодо майна ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3 , земельна ділянка , який є іпотекодавцем, а іпотекодержателем - ОСОБА_2 , 
Згідно  Інформаційної довідки  з Державного реєстру  речових прав  на нерухоме майно та Реєстру прав  власності  на нерухоме майно, Державного  реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів  нерухомого майна щодо суб`єкта,  № 105123516 від   26.11.2017 наявні обтяження щодо особи ОСОБА_3 майна:
арешт № 7338184 від 15.10.2014, зареєстрований на підставі постанови ВП № 45022712 ВДВС Іллічівського міського управління юстиції 13.10.2014;
арешт № 3385529 від 14.11.2013, зареєстрований на підставі постанови ВП № 40686476 ВДВС Іллічівського міського управління юстиції 12.11.2013;
арешт № 6076822 від 20.06.2014, зареєстрований на підставі постанови ВП № 43686291 ВДВС Іллічівського міського управління юстиції 17.06.2014;
Згідно листа Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби від 04.10.2017 № 19/11321 відповідно до матеріалів виконавчих проваджень встановлено, що стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 проводяться на підставі виконавчих документів виданих судами на користь фізичних та юридичних осіб. 
При цьому встановлено, що у матеріалах виконавчих проваджень не зазначені як предмет забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 наступні об`єкти нерухомого майна, а саме: земельна ділянка кадастровий номер 5123782000:02:004:0049, розташована: АДРЕСА_2 та земельна ділянка кадастровий номер 5123778000:02:004:2532, розташована Одеська область кадастровий номер 5123782000:02:004:2532, розташована АДРЕСА_1 . 
16.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д. за реєстровим №5059. Вказаний договір забезпечував виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 16.11.2007, який був укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 . У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_3 передав в іпотеку Іпотекодержателю на підставі Іпотечного договору від 16.11.2007  земельну ділянку загальною площею 0,10 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:2532, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею - 0,0933 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:0049, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Іпотека зареєстрована 16.11.2007.
Відповідно до договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27 травня 2016 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством “Райффайзен Банк Аваль” та Публічним акціонерним товариством «АРТЕМ -БАНК», Іпотекодержатель передає, а новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Іпотечним договором, що укладений між первісним кредитором (як Іпотекодержателем) та ОСОБА_3 (як Іпотекодавцем), посвідчений 16.11.2007 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д. за реєстровим № 5059, який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договору. 
Відповідно до договору відступлення права вимоги за договором від 27 травня 2016 року, укладеним між ПАТ “АРТЕМ -БАНК” та ОСОБА_4 , первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. При цьому новий кредитор набуватиме статус правонаступника первісного кредитора відповідно до чинного законодавства України, у виконавчому провадження, пов`язаного з правом вимоги. 
30 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим №721. Згідно умов цього договору ОСОБА_3 в якості виконання зобов`язання за кредитним договором від 16.11.2007 року передав у власність  ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,100 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:2532, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,0933 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:0049, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
23.11.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування, за умовами якого дарувальник безоплатно передав у власність, а обдаровуваний прийняв в дар (у власність) земельну ділянку площею 0,0933 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:0049, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно п. 6.1 даного договору відсутність заборони відчуження, податкової застави, обтяження предмета цього договору іпотекою та будь-яких інших обтяжень про суб`єктам та об`єкту, перевірено 23.11.2016 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
       Частиною 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
       Частиною 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 – 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
       Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
       Відповідно до ст. 228 ЦПК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
       Колегія суддів вважає, що спірний договір не можна віднести до правочинів, які порушують публічний порядок, оскільки останній не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а відтак не є таким , що порушує публічний порядок. 
       Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону № 898-IV).
       Згідно з положеннями частин першої та третьої статті 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
       Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
       Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. 
       У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом – у черговості їх державної реєстрації (частина шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
       Отже, з урахуванням державної реєстрації іпотеки 16.11.2007, та те, що у матеріалах виконавчих проваджень не зазначені як предмет забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 наступних об`єктів нерухомого майна, а саме: земельна ділянка кадастровий номер 5123782000:02:004:0049, розташована: АДРЕСА_2 та земельна ділянка кадастровий номер 5123778000:02:004:2532, розташована Одеська область кадастровий номер 5123782000:02:004:2532, розташована АДРЕСА_1 , крім того, ОСОБА_2 є іпотекодержателем земельної ділянки площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , колегія суддів вважає, за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення скасувати, оскільки спірний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Макаров Ігор Михайлович задовольнити.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 червня 2022 року скасувати. 
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог – ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна про визнання договору недійсним, відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції. 
Дата складення повного тексту постанови – 25 серпня 2023 року.

Головуючий         
                                                               
Судді