Номер провадження: 22-ц/813/5280/23 
Справа № 496/2067/19
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
25.09.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Долгової В.В.,
учасники справи:
боржник – ОСОБА_1 ,
стягувач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року, постановлену судом у складі судді Трушиної О.І.,
за заявою  ОСОБА_1  про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, стягував: ОСОБА_2 ,
в с т а н о в и в:
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якої зазначив, що 27.06.2019 року Біляївським районним судом Одеської області видано судовий наказ по справі № 496/2067/19, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме 06 червня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. 
Після ознайомлення з матеріалами справи заявник дізнався про те, що стягувачем суду надано неправдиві відомості щодо фактичних обставин справи, а саме щодо місця проживання дітей, відсутності на утриманні у боржника інших непрацездатних членів сім`ї. 
Також посилався на те, що існування спору між батьками щодо місця проживання дітей унеможливлює вирішення питання про стягнення аліментів у наказному провадженні.
ОСОБА_1 просив суд визнати судовий наказ від 27.06.2019 року, виданий Біляївським районним судом Одеської області у справі № 496/2067/19 за заявою ОСОБА_2 , таким що не підлягає виконанню.
Біляївський районний суд Одеської області ухвалою від 03.03.2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню залишив без задоволення.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що під час розгляду справи порушено положення ч. 3 ст. 181 СК України, оскільки судом не з`ясовано з ким проживають діти. Також зазначив, що судом першої інстанції пояснення надані ним під час судового засідання перекручені, зокрема під час розгляду справи ним неодноразово зазначалось про те, що діти проживали з скаржником. Зауважив, що судом першої інстанції не надано оцінки вимогам стягувача при зверненні до суду першої інстанції з заявою про видачу судового наказу. 
Протоколом автоматизованого розподіл судової справи між суддями від 13.03.2023 року у вказаній справі визначено склад суду: Приходько Л.А. головуючий суддя, судді: Бездрапко В.О., Кутурланова О.В.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.03.2023 року відкрито провадження у справі, роз`яснено право подання до апеляційного суду відзиву.
Вища рада правосуддя рішенням від 30.05.2023 року № 567/0/15-23 вирішила достроково закінчити відрядження суддів Херсонського апеляційного суду до Одеського апеляційного суду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2023 року в цій справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А. у зв`язку з закінченням відрядження судді ОСОБА_6 
ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, судову повістку отримав 02.09.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
У судовому засідання ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав.
ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до ч. 3 п. 8 ст. 128 ЦПК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що обставини вказані заявником самі по собі не свідчать про помилковість видання судового наказу і наявність підстав для його скасування. Зазначив про відсутність доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 добровільно виконував свій обов`язок з утримання дітей у період, коли йому не було відомо про стягнення аліментів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 з огляду на таке. 
Із матеріалів справи вбачається та ніким не оспорюється, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
27.06.2019 року Біляївським районним судом Одеської області у справі № 496/2067/19 (провадження № 2-н/496/84/19) видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме 06 червня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (ст. 160 ЦПК України).
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, крім іншого, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.
Статтями 170, 171 ЦПК України визначено підстави для скасування судового наказу за заявою боржника та регламентовано порядок розгляду таких заяв.
Частиною першою статті 173 ЦПК України встановлено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статями 432, 435 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі № 465/7682/13-ц від 18.12.2019 року.
Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення сплати аліментів за виконавчим документом визначені Сімейним кодексом України. 
Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.
Той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо) (ч. 1 ст.190 СК України).
З аналізу наведених норм права вбачається, що суд може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
При цьому, у межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється (зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі № 910/8665/17).
Апеляційний суд зазначає, що матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження факту припинення обов`язку ОСОБА_1 , визначеного ст. 180 СК України, утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Звертаючись до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, та під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 , як на підстави визнання його таким, що не підлягає виконанню посилався на те, що заявником надано недостовірні відомості щодо невиконання ним добровільно обов`язку з утримання дітей, також не зазначено про перебування на його утриманні непрацездатних осіб та відомостей про інвалідність дитини – ОСОБА_5 . 
Доводи про те, що скаржником добровільно виконувався обов`язок з утримання дітей не заслуговують на увагу, оскільки до суду не надано доказів на підтвердження вказаних обставин. 
Посилання в апеляційній скарзі, на не надання ОСОБА_2 доказів проживання дітей з матір`ю, також не можуть вважатись підставами для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Так, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 пояснив, що діти проживали за однією з ним адресою ( АДРЕСА_1 ), на якій розташовано два будинки. Діти разом з матір`ю проживали в одному будинку, а він в іншому, дітей бачив, їм допомагав.
Доказів того на час видання Біляївським районним судом Одеської області судового наказу від 27.06.2019 року про стягнення аліментів діти не проживали разом з ОСОБА_2 заявником не надано.
У відповідності до довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Нерубайське № 02 від 12.01.2023 року ОСОБА_7 (батько заявника) перебуває на «Д» обліку, діагноз: наслідки повторного гострого порушення мозкового кровообігу.
Згідно довідки до акту огляду МСЕК ОСОБА_8 (мати заявника) є особою з інвалідністю 3 групи.
Апеляційний суд зазначає, що вказані обставини також не можуть бути віднесеними до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Наявність між сторонами спору про місце проживання дітей на час видання Біляївським районним судом Одеської області судового наказу від 27.06.2019 року про стягнення аліментів
не підтверджуються матеріалами справи. Доказів звернення до суду з позовом про встановлення місця проживання дітей відповідачем не надано.
Процесуальних підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню під час апеляційного перегляду не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що до підстав для визнання виконавчого документа - судового наказу Біляївського районного суду Одеської області від 27.06.2019 року таким, що не підлягає виконанню відносяться випадки: коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; помилкової видачі виконавчого листа, а наведені заявником обставини не можуть бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. 
Згідно  із ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий                                                                         В.А. Коновалова
Судді                                                                                Ю.П. Лозко
О.Ю. Карташов