УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

31 липня 2023 року 
м. Київ

справа №340/594/23
адміністративне провадження № К/990/25511/23  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Коваленко Н.В.,
суддів: Бучик А.Ю., Тацій Л.В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- скасувати пункт 3 рішення Відповідача від 23.12.2021 №440 "Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок";
- зобов`язати Відповідача повторно розглянути клопотання Позивача від 01.10.2021 (вх.№175 від 01.10.2021) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;
- зобов`язати Відповідача після скасування (припинення) воєнного стану надати Позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 3523181200:02:000:9505.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2023, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Загароднього Ігоря Володимировича звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували приписи частини 5 статті 116, частин 6-9 статті 118 Земельного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.05.2020 у справі № 816/1331/17, від 01.10.2020 у справі № 120/4116/19-а, від 15.06.2021 у справі № 823/106/18, оскільки на стадії надання дозволу на розроблення проекту землеустрою достатнім є долучення до клопотання нотаріально засвідченої письмової згоди землекористувача як необхідної складової проекту землеустрою, а договір оренди землі має бути припиненим на стадії прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність. 

Отже, на думку скаржника, безпідставними є висновки судів попередніх інстанцій, що оскільки право користування (оренди) ОСОБА_2 спірною земельною ділянкою не припинено, тому позивач не має права на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. 

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що необхідною передумовою надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в разі використання бажаної земельної ділянки іншою особою (землекористувач), є згода вказаної особи, яка необхідна для вилучення цієї земельної ділянки. 

Судами попередніх інстанцій встановлено, що пунктом 3 рішення від 23.12.2021 № 440 "Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, у зв`язку з тим, що до заяви не додано погодження землекористувача, що передбачено частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України. При цьому до поданого ОСОБА_1 через повіреного ОСОБА_3 клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером - 3523181200:02:000:9505, було додано ксерокопію заяви (погодження) ОСОБА_2 , завірену підписом ОСОБА_3 

Верховний Суд зауважує, що скаржник не спростовує той факт, що до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивач не долучив нотаріально засвідченої письмової згоди землекористувача, що, в свою чергу, і стало підставою для відмови сільською радою в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях не суперечать висновкам Верховного Суду у справах № 816/1331/17, № 120/4116/19-а, № 823/106/18, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.

Також зважаючи на неподання ОСОБА_1 усіх передбачених статтею 118 Земельного кодексу України документів, зокрема погодження землекористувача, суди попередніх інстанцій зазначили, що оскільки право користування на підставі договору оренди ОСОБА_2 з Мар`янівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області у встановленому Земельним кодексом України порядку не припинено, то позивач не має права на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Отже, скаржник помилково вважає, що суди попередніх інстанції відмовили у задоволенні позову з підстав неприпинення права користування земельної ділянкою, оскільки такі мотиви були зазначені судами з огляду на існування дійсного договору оренди спірної земельної ділянки та відсутності погодження землекористувача, наявність якого вимагається нормами Земельного кодексу України.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не дають підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. 

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладені вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

2.           Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              А.Ю. Бучик

Суддя                                                                                                              Л.В. Тацій