Справа № 126/2566/22
Провадження № 22-ц/801/1446/2023
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року	Справа № 126/2566/22	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Войтка Ю.Б., Рибчинського В.П., 
       розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №126/2566/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  - адвоката Ткаченка Бориса Романовича на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 15 травня 2023 року, яке ухвалене суддею Рудь О.Г. в Бершадському районному суді Вінницької області, 

в с т а н о в и в :

В грудні 2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, мотивуючи позовні вимоги тим, що 21 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 4433148.
Згідно п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та у строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2 сума (загальний розмір) кредиту становить 8000 грн. 
Згідно п. 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів з 21 вересня 2021 року, дата повернення кредиту у відповідності з п. 1.4 договору - 21 жовтня 2021 року. Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом - 6000 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. П. 1.6 договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
28 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 28-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» вимогу до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит від 21 вересня 2021 року № 4433148.
Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , а ТОВ «Мілоан» втратило такі права.
Станом на 05 грудня 2022 року загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, становить 55920 грн, з яких: 8000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 30000 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 16400 грн - заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості, заборгованість з комісії - 1520,00 грн. 
Отже, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 55920 грн, судові витрати, понесені на сплату судового збору, в розмірі 2481 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 15 травня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4433148 від 21 вересня 2021 року у розмірі 55920 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1  - адвокат Ткаченко Б.Р. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та об`єктивного дослідження обставин справи. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 червня 2023 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання за договором про споживчий кредит. При цьому, правильність наданих позивачем розрахунків про заборгованість не спростована відповідачем в установленому законом порядку, тому розрахунок є належним та допустимим доказом наявності заборгованості в розмірі 55920 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 4433148. 

Згідно з п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору загальний розмір кредиту становить 8000 грн. Згідно з п. 1.3. Договору кредит надається строком на 30 днів з 21 вересня 2021 року (строк кредитування).

Згідно п. 1.4. Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 21 жовтня 2021 року.
У п.1.5.1 Договору передбачено, що комісія за надання кредиту: 1520 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 6000 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно з п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Згідно з п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. 

Відповідно до п. 6.1. договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний, зокрема, через сайт Кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Згідно з п. 6.2. Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер НОМЕР_1 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Кредитодавцем.

Відповідно до п. 6.3. Договору, приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 8000 грн.

На виконання ухвали Бершадського районного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року про витребування доказів, представником позивача надано до суду оригінал договору про споживчий кредит № 4433148 від 21 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 з графіком платежів до нього, паспортом споживчого кредиту на диску DVD-R з підписами обох сторін у дату укладення; оригінал заявки ОСОБА_1 від 21 вересня 2021 року на видачу кредиту за договором №4433148 від 21 вересня 2021 року; оригінал довідки від 18 лютого 2022 року.
       
Отже, судом встановлено, що відповідач підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Так, згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 , з якою було укладено договір № 4433148 від 21 вересня 2021 року, ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) R90250, дата відправки ідентифікатора позичальнику - 21.09.2021 року, номер телефону - НОМЕР_2 .

Укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті відповідачки, якій в свою чергу були перераховані кошти в розмірі 8000 грн відповідно до умов п. 1.2 кредитного договору на її банківську картку, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

28 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 28-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» вимогу до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит від 21 вересня 2021 року № 4433148, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , сума заборгованості за яким, станом на дату відступлення права вимоги, складає 39520 грн, з яких: 8000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 31520 грн - заборгованість по процентам.

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Мілоан» втратило такі права.

Відповідно до розрахунку заборгованості, розмір заборгованості відповідача станом на 05 грудня 2022 року становить 55920 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8000 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 30000 грн, заборгованість з комісії 1520 грн, заборгованість за відсотками (з моменту відступлення права вимоги 28 грудня 2021 року по 06 лютого 2022 року) 16400 грн (а.с.25).
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір.
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а відповідач взяті на себе зобов`язання виконала не в повному обсязі, допустивши прострочення сплати визначених кредитним договором строкових платежів.
Таким чином, право позивача на отримання визначених кредитним договором платежів повернення тіла кредиту (п.1.2 договору), сплату процентів (п.1.5.2. договору) та комісії (п.1.5.1.) було порушено відповідачем.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).
Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Отже, позивачем доведено, що між кредитною установою та відповідачем був укладений договір у електронній формі, у якому були узгоджені істотні умови договору, факт отримання відповідачем кредитних коштів. Крім того, довідкою від 18 лютого 2022 року підтверджено перерахування відповідачу кредитних коштів (а.с.26), натомість, відповідачем не спростовано факту отримання нею кредиту у розмірі 8000 грн, отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими.
У п.1.5.1 Договору передбачено, що комісія за надання кредиту: 1520 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Таким чином, заборгованість з комісії в розмірі 1520 грн також є обґрунтованою, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Щодо вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами, то апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.1.5.2 кредитного договору №4433148 від 21 вересня 2021 року передбачено, що проценти за користування кредитом: 6000 грн, які нараховуються за ставкою 2,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с.9).

При цьому, як вбачається з договору сторони погодили, що строк кредиту 30 днів, термін повернення кредиту в сплати комісії 21 жовтня 2021 року.

Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 30 днів, починаючи з дня укладення договору.

Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 30 днів.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, договором №4433148 від 21 вересня 2021 року визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 6000 грн (п.1.5.2), а тому колегія суддів приходить до висновку, що саме 6000 грн процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення процентів в іншій частині, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне. 

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що відповідно до п. 1.4 договору про споживчий кредит №4433148 від 21 вересня 2021 року термін повернення кредиту визначено 21 жовтня 2021 року, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 22 жовтня 2021 року по 05 грудня 2022 року відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2 договору відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування відповідача за договором про споживчий кредит №4433148 від 21 вересня 2021 року був пролонгований кредитодавцем відповідно до п. 2.3.1.2 договору, також не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору), тому строк кредитування становив 30 днів з 21 вересня 2021 року по 21 жовтня 2021 року. 

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості позивачем здійснено нарахування процентів за період з 22 жовтня 2021 року по 20 грудня 2022 року згідно п. п. 1.6, 2.3.1.2 договору (а.с.23 - 24), тоді як у справі встановлено, що строк кредитування становив по 21 жовтня 2021 року, тому правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування у кредитодавця не було.

Також із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» за цим кредитним договором слідує, шо позивачем нарахування відсотків за період з 28 грудня 2021 року по 06 лютого 2022 року здійснювалось згідно умов кредитного договору, нарахування процентів у відповідності до статті 625 ЦК України позивачем не здійснювалось (а.с.25).

Ураховуючи те, що із наданих позивачем розрахунків слідує, що проценти нараховувались відповідачу з 22 жовтня 2021 року по 20 грудня 2022 року згідно п. п. 1.6, 2.3.1.2 договору, доказів того, що строк кредитування відповідача був пролонгований позивачем відповідно до п. 2.3.1.2 договору суду не надано, також не надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору), нарахування процентів у відповідності до статті 625 ЦК України позивачем не здійснювалось відповідно до розрахунків заборгованості (а.с.25), відтак суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення процентів з відповідача в повному обсязі.

Доказів того, що позивачем нараховувались проценти відповідно до п. 4.2 договору суду не надано, і ці твердження спростовуються наданими позивачем розрахунками заборгованості (а.с.23 - 25).

Тому колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за тілом кредиту в розмірі 8000 грн, проценти за користування кредитом, відповідно до п.1.5.2 договору, в розмірі 6000 грн, та комісію, відповідно до п.1.5.1. договору, в розмірі 1520 грн, а в решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати, які поніс позивач складаються з: судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2481 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

 На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем суду було надано договір про надання правової допомоги № 07-10/2022 від 07 жовтня 2022 року, витяг цін на послуги, копію платіжного доручення від 10 листопада 2022 року № 343550030, заявку про надання юридичної допомоги № 205, витяг з акту № 3 на надання юридичної допомоги від 07 листопада 2022 року, в якій сторонами погоджено надання юридичних послуг та ціну за їх надання, що складає 9000 грн.

Отже, ТОВ «Вердикт Капітал» всього понесло в ході розгляду справи 11481 грн судових витрат.

Відповідач понесла судові витрати у виді судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721,50 грн судового збору.

Виходячи з принципу пропорційності (ст. 141 ЦПК України), з урахуванням того, що позовні вимоги підлягаю частковому задоволенню на 27,75 % (розрахунок (15520 грн задоволена частинна вимог) х 100 : 55920 грн (ціна позову) = 22,78 %), з відповідача на користь позивача слід стягнути 3688,48 грн понесених ним судових витрат, а з позивача на користь відповідача - 2688,78 грн (72,25 % задоволена частина апеляційної скарги х 3721,50 грн судовий збір) понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача різницю понесених ним судових витрат в сумі 999,70 грн (3688,48 грн - 2688,78 грн). 
Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Ткаченка Бориса Романовича задовольнити частково.
Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 15 травня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749, адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б) заборгованість за договором про споживчий кредит № 4433148 від 21 вересня 2021 року в розмірі 15520 грн, які складаються з: заборгованість за тілом кредиту - 8000 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6000 грн; заборгованість з комісії - 1520 грн, а також понесені судові витрати в розмірі 999,70 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 09 серпня 2023 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Войтко Ю.Б.
       
                                                       Рибчинський В.П.