Постанова                                           
Іменем України 
 
20 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 361/8772/19
провадження № 61-4657св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.                           (суддя-доповідач)
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Басараб Наталія Володимирівна,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Басараб Наталією Володимирівною, на постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року у складі колегії суддів: 
Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку садибного типу                                   з господарськими будівлями та спорудами спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, виділ частки в натурі.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 29 травня 1996 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який 26 червня 2002 року розірвано. За час шлюбу ними було набуте спільне майно, а саме:                           1) за договором купівлі-продажу придбано земельну ділянку, загальною площею 0,0677 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210600000:00:058:0077, ринковою вартістю 348 594,07 грн; 2) збудовано без дозвільних документів житловий будинок під літерою «А» загальною площею 111,3 кв. м, житловою площею 43,2 кв. м                                        з господарськими будівлями та спорудами літній душ під літерою «Б», басейн під літерою «В», вбиральня під літерою «Г», навіс під літерою «Д», огорожа під літерою «N», ринковою вартістю 1 199 352,10 грн.
Після розірвання шлюбу він залишився проживати в незавершеному будівництвом житловому будинку садибного типу на 
АДРЕСА_1 та продовжував здійснювати будівництво господарських споруд: вбиральні та навісу. Тобто поділ спільного майна не відбувався, колишне подружжя продовжувало користуватись спільним сумісним майном.
У подальшому ОСОБА_2 , як титульний власник земельної ділянки, за його згодою, як співвласника майна, 27 червня 2019 року виготовила технічний паспорт на збудований без дозвільних документів житловий будинок з господарськими спорудами у 2002 році та зареєструвала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, 23 серпня 2019 року здійснила державну реєстрацію права власності на житловий будинок.
20 вересня 2019 року ОСОБА_2 повідомила, що оскільки вона є титульним власником спільного майна, а шлюб між ними розірвано у 
2002 році, то вона вимагає негайного його виселення зі спірного житлового будинку з господарськими будівлями, але він є спільним майном подружжя. 
Враховуючи той факт, що за час шлюбу сторін ними було набуто у власність спірну земельну ділянку та зведено на ній спірний житловий будинок, який у подальшому ОСОБА_2 оформила на своє ім`я та за наявності між ними спору щодо їх поділу та користування, він був змушений звернутись до суду із вказаним позовом.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями за 
АДРЕСА_1 ;
- у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки на 
АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210600000:00:058:0077, та на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за 
АДРЕСА_1 ;
- виділити в натурі ОСОБА_1 із майна, що є спільною власністю, 
1/2 частину земельної ділянки на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210600000:00:058:0077 та на 
1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 ;
- припинити спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210600000:00:058:0077; на житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області                                     від 05 вересня 2022 року у складі судді Радзівіл А. Г. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, враховуючи письмові докази у справі, надані пояснення і заперечення сторін, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність доказами обставин, наведених у позові про те, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області                                     від 05 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1                        та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 .
У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3210600000:00:058:0077 на АДРЕСА_1 та на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями                                   за АДРЕСА_1 .
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що з урахуванням тієї обставини, що спірний житловий будинок на момент розірвання між сторонами шлюбу не був введений в експлуатацію, у ньому залишився проживати позивач, спору щодо його поділу до 2019 року у сторін не було, а з уведенням відповідачем, як титульним власником земельної ділянки, цього будинку в експлуатацію статус вказаного спільного нерухомого майна змінився, воно може бути предметом поділу між сторонами. Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка, а також житловий будинок, будівництво якого розпочато за час шлюбу та завершене у 2002 році, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуті під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Презумпція спільності права власності подружжя на набуте в період шлюбу майно, а саме земельну ділянку та зведений на ній житловий будинок садибного типу, відповідачем спростована не була.
Враховуючи, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, іншого не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та здійснення між сторонами поділу спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за позивачем права власності на 
1/2 частину спірної земельної ділянки та на 1/2 частину зведеного на ній житлового будинку з надвірними будівлями, право власності на які було оформлено на ОСОБА_2 .
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про виділ в натурі його частки у спірних житловому будинку та земельній ділянці, то суд апеляційної інстанції зазначив, що за відсутності обов`язкових обставин, визначених положеннями частини четвертої статті 71 СК України, а саме згоди відповідача на компенсацію різниці вартості часток у спільному майні подружжя при його виділі в натурі з відступом від ідеальних часток, а також за відсутності відповідних позовних вимог про присудження такої компенсації, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про поділ спільного сумісного майна подружжя між сторонами без його реального поділу і залишив спірне майно у їхній спільній частковій власності.
Окрім того, суд апеляційної інстанції вказав, що виклад позивачем своїх вимог про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з одночасним виділом йому в натурі цієї частини будинку згідно із запропонованим експертом варіанту його поділу, а саме на 
54/100 частин будинку, без вирішення питання про присудження іншому власнику компенсації, є суперечливим.
Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції, врахувавши скрутне матеріальне становище відповідача, а також проаналізувавши правовідносини між сторонами на предмет їх складності, подані представником позивача процесуальними документами у суді першої інстанції та обсяг задоволених апеляційним судом позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зменшення судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню із ОСОБА_2 із 12 500,00 грн до 500,00 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про виділ майна в натурі; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 
12 000,00 грн та 24 700,00 грн витрат за оплату експертизи.
В іншій частині судові рішення не оскаржуються в касаційному порядку, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України Верховним Судом не переглядаються.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
У квітні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його                    представником - адвокатом Басараб Н. В., на постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Басараб Н. В., витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
У травні 2023 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2023 року справу призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Басараб Н. В., мотивовано тим, що відповідно до положень статей 183, 358, 364 ЦК України, якщо виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. 
Заявник вказує, що у справі було проведено судову комплексну будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу від 21 грудня 2020 року, згідно із висновками якої визначено варіанти поділу спірного житлового будинку із незначним відступом від ідеальних часток співвласників із розрахунком компенсацій у зв`язку із відхиленням від ідеальних часток співвласників. Отже, є технічна можливість поділу і виділу в натурі земельної ділянки та житлового будинку із незначним відступом від ідеальних часток співвласників з розрахунком компенсацій і позивач подав до суду заяву про вибір першого варіанту розподілу, а відповідач відмовилась від вибору розподілу взагалі.     
Крім того, касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції безпідставно було стягнуто з відповідача на користь позивача лише 
500,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідач не подавала жодних клопотань про зменшення судових витрат чи про їхню неспівмірність, що у силу норм ЦПК України є обов`язковим.  
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення         ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц (провадження № 61-40289св18), від 22 лютого 2020 року у справі                                       № 279/4966/16-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 521/2993/13-ц                                    та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
29 травня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який 26 червня 2002 року розірвано (том 1, а. с.12-15).
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 1997 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2226, остання придбала земельну ділянку площею 0,0677 га, розміщену на території АДРЕСА_2 , надану для обслуговування житлового будинку                          (том 1, а. с. 138-139).
Згідно із копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 771374 ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу 
від 19 вересня 1997 року № 2-2226 є власником земельної ділянки площею 0,0677 га, яка розташована у АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - обслуговування жилого будинку та господарських будівель (том 1, а. с. 126).
27 червня 2019 року Комунальним підприємством Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа № 5903).
Відповідно до вказаної технічної документації спірний будинок загальною площею 111,3 кв. м, житловою - 43,2 кв. м, складається з двох поверхів та включає в себе приміщення: 1-І - гараж площею 20,9 кв. м; 1-1 - веранду площею 6,3 кв.м; 1-2 - комору площею 3,1 кв. м; 1-3 - кухню площею 
31,3 кв. м (1 поверх); 1-4 - житлову кімнату площею 30,9 кв. м; 1-5 - санвузол площею 3,7 кв. м; 1-6 - сауну площею 2,8 кв. м; 1-7 - житлову кімнату площею 12,3 кв. м.
У наведеній у технічному паспорті характеристиці будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами зазначено, що житловий будинок (літера «А») був споруджений у 2002 році, прибудова (літера «а») споруджена у 2002 році, літній душ (літера «Б») - у 1998 році, басейн (літера «В») -                                    у 1998 році, вбиральня (літера «Г») - у 2006 році, навіс (літера «Д») -                                    у 2006 році (том 1, а. с. 16-21).
Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 
від 29 листопада 2019 року за № 190767190 23 серпня 2019 року за ОСОБА_2 на підставі вказаного вище державного акта на право власності на землю від 01 листопада 2007 року серії ЯД № 771374 було зареєстровано у Реєстрі право власності на земельну ділянку 
площею 0,0677 га з кадастровим номером 3210600000:00:058:0077.
23 серпня 2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 111,3 кв. м, житловою площею 
43,2 кв. м, 2002 року побудови, який позначений на плані літерою «А», літній душ «Б», басейн «В», вбиральня «Г», навіс «Д», огорожа «N», та який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером 3210600000:00:058:0077. Підставою виникнення права власності на вказане майно зазначений згаданий вище технічний паспорт від 27 червня 2019 року, а також декларація про готовність об`єкта до експлуатації КС181192201716, видана 08 серпня 2019 року Управлінням інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області (том 1, а. с. 48-51).
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2020 року за клопотанням представника позивача у справі було призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи на вирішення яких ставилися питання: 1) щодо наявності технічної можливості поділу житлового будинку з надвірними спорудами за АДРЕСА_1 з виділенням в натурі 1/2 частини житлового будинку; 2) щодо визначення варіантів поділу вказаного житлового будинку та земельної ділянки, на якій цей будинок розташований (якщо є технічна можливість виділу в натурі 1/2 частини житлового будинку); 3) проведення розрахунку компенсації при умові розподілу житлового будинку з надвірними спорудами в натурі з відступом від ідеальних часток.
Висновком експерта за результатами проведення судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 21 грудня 
2020 року № 2-21/12, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз» (далі - 
ТОВ «Український центр судових експертиз»), на поставлені судом запитання було надано відповідь щодо неможливості поділу спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами без відступу від ідеальних часток співвласників в частках 1/2 та 1/2. Також, судовим експертом було надано варіанти поділу вказаного нерухомого майна з незначним відступом від ідеальних часток співвласників з розрахунком компенсацій у зв`язку з відхиленням від ідеальних часток співвласників, описаних у дослідницькій частині висновку та зображених на схемах у додатках.
Відповідно до дослідницької частини указаного висновку запропонований судовим експертом варіант № 1 поділу будинку, за яким першому співвласнику пропонується виділити 1/2 частини житлового будинку, яка складається з приміщень: «1-І» гараж (площею 20,9 кв. м); «1-1» веранда (площею 3,1 кв. м); «1-2» комора (площею 6,3 кв. м); «1-3» кухня (площею 
31,3 кв. м); «В» басейн, «N» хвіртка; «N» огорожа (з/б плити). Разом по домоволодінню вартість такого майна становить 226 494,00 грн при ідеальній частці вартості половини житлового будинку - 211 450,00 грн. Другому співвласнику пропонується виділити 1/2 частини житлового будинку, яка складається з приміщень: «1-4» житлова кімната (площею 
30,9 кв. м); «1-5» санвузол (3,7 кв. м); «1-6» сауна (площею 2,8 кв. м); «1-7» житлова кімната (площею 12,3 кв. м); «Б» літній душ; «Г» вбиральня; «Д» навіс; «N» металеві ворота; «N» огорожа (металева сітка). Разом по домоволодінню вартість такого майна становить 196 406,00 грн. Відповідно до цього варіанту поділу домоволодіння арифметичні частки співвласників становитимуть 54/100 для першого співвласника та 46/100 для другого співвласника, а в грошовому вираженні частка першого співвласника буде більша на 
15 044,00 грн.
При цьому, відповідно до вказаного висновку судовим експертом запропоновано варіант № 1 поділу спірної земельної ділянки відповідно до варіанту № 1 поділу житлового будинку, господарських будівель та споруд. За вказаним варіантом експертом пропонувалося першому співвласнику виділити частину спірної земельної ділянки площею 0,0305 га відповідно до позначених на доданій схемі координат поворотних точок                                                 (том 1, а. с. 148-195).
Саме вказані варіанти поділу спірних житлового будинку та земельної ділянки обрав для себе ОСОБА_1 (як для першого співвласника цього майна) у поданій до суду першої інстанції заяві від 15 червня 2021 року 
(том 1, а. с. 220-221).
Судом встановлено, що правнича допомога позивачу у цій справі у суді першої інстанції надавалась адвокатом Басараб Н. В.
Згідно із укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Басараб Н. В. договором від 29 листопада 2019 року № 056 про надання правничої допомоги, предметом цього договору сторони визначили здійснення правничої допомоги ОСОБА_1 шляхом її надання адвокатом по захисту прав та законних інтересів останнього, передбачених Конституцією України та чинним законодавством, зокрема, в судах всіх інстанцій, а тому числі у Броварському міськрайонному суді Київської області, Київському апеляційному суді, Верховному Суді з питань представлення інтересів позивача у справі про визнання житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, виділ в натурі з усіма правами, які наділений законом позивач, та ін.
Відповідно до пункту 4.1 указаного договору його сторони погодили, що розмір гонорару адвоката визначений у сумі 12 500,00 грн                                                   (том 1, а. с. 57-58).
На підтвердження оплати вартості наданих адвокатом послуг 
ОСОБА_1 разом із позовною заявою було також надано суду копію квитанції від 29 листопада 2019 року № 821902 про сплату ним згідно із вказаним договором 12 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно із копії звіту (акту) № 056 про надання послуг (виконаних робіт) адвокатом Басараб Н. В. відповідно до договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2019року № 056 були проведені такі роботи: оформлення та подача позовної заяви, представлення інтересів замовника в судових засіданнях у Броварському міськрайонному суді Київської області без обмеження кількості судових засідань та годин підготовки, очікування засідання. Загальна вартість цих робіт становить 12 500,00 грн                                       (том 1, а. с. 247).
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Басараб Н. В.,  підлягає задоволенню частково.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій 
статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. 
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. 
У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2019 року у справі № 286/3653/18 (провадження № 61-38св20).
Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.
Частиною першою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
При поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої 
статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Згідно зі статтею 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (стаття 377 ЦК України, стаття 120 ЗК України).
У постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі 
№ 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18) зроблено висновок, що «системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася».
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду 
від 25 вересня 2019 року у справі № 712/9240/16-ц (провадження 
№ 61-13395св19).
У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі 
№ 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що                      «у справі, що переглядається, суди не врахували, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об?єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої 
статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що згідно з висновком експерта за результатами судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, проведеної Українським центром судових експертиз, від 21 грудня 2020 року № 2-21/12, суду запропоновано технічно можливі варіанту поділу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 з незначним відступом від ідеальних часток співвласників з розрахунком компенсацій у зв`язку з відхиленням від ідеальних часток співвласників (том 1, а. с. 148-196).
ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про вибір варіанту розподілу (том 1, а. с. 220).
Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, суд апеляційної інстанції передчасно виходив із того, що за відсутності згоди відповідача на компенсацію різниці вартості часток у спільному майні подружжя неможливий реальний поділ спірного майна, керуючись при цьому частинами четвертою та п`ятою статті 71 СК України, оскільки ці норми стосуються неподільних речей, а за матеріалами цієї справи було проведено судову експертизу, якою зроблено висновок про технічну можливість виділу в натурі частини будинку з незначним відступом від ідеальних часток.
Суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статей 364, 365, 
367 ЦК України, не вирішивши спір по суті, фактично залишивши права та обов`язки сторін без урегулювання. Рішення суду має остаточно вирішити спір по суті і захистити порушене право.
Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджувався з виплатою компенсації. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не є вирішення спору по суті, є неефективним. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності й добросовісності.
Суди й існують для того, щоб вирішувати спори на підставі повного та всебічного розгляду справи, а завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
У справі, що переглядається, апеляційний суд не врахував: що кожен із подружжя має право на виділ його частки в натурі, а якщо згоди про поділ майна подружжя досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку; встановлення технічної можливості поділу в натурі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки згідно із змістом висновку експерта від 21 грудня 2020 року № 2-21/12 та відсутність в ньому умов і обмежень, які б унеможливлювали вирішення цієї справи по суті; позивач погодився на один із запропонованих експертом варіантів поділу жилого будинку; допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або іншого уповноваженого суб`єкта.
За таких обставин апеляційний суд, ухвалюючи власне судове рішення, фактично не вирішив по суті спір про поділ в натурі нерухомого майна між співвласниками. Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити власне судове рішення, оскільки наявні обставини, які це унеможливлюють і вони вказані у статті 400 ЦПК України.
Щодо зменшення судом апеляційної інстанції судових витрат на професійного правничу допомогу 
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Отже, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20). 
Зменшуючи суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з 12 500,00 грн до 500,00 грн, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що в разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
ОСОБА_2 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечувала проти стягнення з нею указаної суми витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, та посилалася на свій скрутний матеріальний стан.
Разом з тим клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи не містять. Оскільки позивач згідно зі статтею 81 ЦПК України довів надання йому зазначених послуг у судах попередніх інстанцій у відповідних сумах, колегія суддів дійшла висновку, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд апеляційної інстанції не мав правових підстав за власною ініціативою зменшити заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу, які належно підтверджені. Крім того, лише посилання на скрутний матеріальний стан не є підставою для зменшення таких витрат, оскільки за нормами частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду прийнята без додержанням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд направляє справу на новий розгляд, не ухвалюючи судового рішення по суті спору.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Басараб Наталією Володимирівною задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини майна скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   О. В. Білоконь   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець