ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" липня 2023 р.           Справа№ 910/14808/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Яковлєва М.Л. 
          Гончарова С.А. 

без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2023 у справі №910/14808/22 (суддя  Чинчин О.В., повний текст рішення складено та підписано 24.02.2023)  
за позовом     Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" 
до  Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЕТАЛОН"    
про стягнення страхового відшкодування у розмірі 102 855 грн. 98 коп

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» (надалі також - «Відповідач») про стягнення страхового відшкодування у розмірі 102 855 грн. 98 коп
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/002497161 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, у зв`язку з чим до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2023 позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» страхове відшкодування у розмірі 30 156 грн 79 коп. та судовий збір у розмірі 727 грн 41 коп.
В іншій частині позову - відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні розміру страхового відшкодування, а тому вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту зносу становить 31 156 грн. 79 коп. (103 855 грн. 98 коп. (вартість робіт та матеріалів) * (1-0,70), у зв`язку з чим Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу витрати в розмірі 30 156 грн 79 коп. (виплачена сума страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 31 156 грн. 79 коп. - 1000 грн. франшизи).
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в який просить скасувати рішення   Господарського суду міста Києва від 24.02.2023 по справі №910/14808/22 частково та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги   Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до       Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН»   задовольнити частково та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» 38124,11 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортоної пригоди та судовий збір пропорційно до стягнутої суми боргу. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721,50 грн.
Скаржник ввважає, що судом неправильно застосовано коефіцієнт фізичного зносу до всієї суми страхового відшкодування, оскільки в силу норм Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів цей коефіцієнт має застосовуватись тільки до вартості складників, що підлягають заміні.
17.03.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2023 у справі №910/14808/22. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.
На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/14808/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 20.03.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2023 у справі 910/14808/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/14808/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду.
27.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/14808/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2023 у справі №910/14808/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2023 у справі 910/14808/22, розгляд якої ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач своїм процесуальним правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. ч. 1, 3   ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Так, згідно з ч. 13   ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3   ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.02.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» (Страховик) та ОСОБА_1 (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №22679а1р, предметом якого є страхування транспортного засобу «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску. (а.с. 22-29).
Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2022 року по вул. Соборній, 6 у м. Рівне відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований Позивачем автомобіль марки «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Постановою Рівненського міського суду від 28.01.2022 року у справі №569/1192/22 ОСОБА_2 , водія транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с. 12).
Фізичною особою - підприємцем Терновець І.С. виставлено рахунок №1565 від 24.012022 року на ремонт транспортного засобу «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на суму в розмірі 103 855 грн. 98 коп. (а.с.15)
Відповідно до Страхового акту №ARX3168594 від 24.01.2022 року (а.с. 31) Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 103 855 грн. 98 коп., що підтверджується платіжним дорученням №864062 від 25.01.2022 року із зазначенням призначення платежу: «страхове відшкодування згідно акту №ARX3168594 від 24.01.2022». (а.с. 11)
Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2497161 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована у Відповідача, розмір франшизи згідно з вказаним Полісом складає 1000 грн., розмір ліміту по майну складає 130 000 грн. (а.с.55-56)
26.07.2022 року Позивач надіслав на адресу Відповідача претензію №СУ/010263/3 з вимогою здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 103 855 грн. 98 коп., що підтверджується копією фіскального чеку від 25.07.2022 р. (а.с.8-9)
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач посилається на те, що Відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої становить 102 855 грн. 98 коп. відповідно до встановлених Полісом № АР/2497161 лімітів відшкодування по майну та франшизи.
Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що при виплаті страхового відшкодування не враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки даний ТЗ було ввезено на митну територію України з США, в США ТЗ був виставлений на аукціоні із зовнішніми пошкодженнями та технічними несправностями. Згідно з висновком щодо визначення фізичного зносу для складників колісного транспортного засобу «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеним суб`єктом оціночної діяльності Вортняком Ю.В. 11.08.2022 року, коефіцієнт фізичного зносу на дату ДТП становить 0,70.
Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, встановивши наявність підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при визначенні розміру страхового відшкодування, а тому за висновком суду Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу витрати в розмірі 30 156 грн. 79 коп. (виплачена сума страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 31 156 грн. 79 коп. - 1000 грн. франшизи).
Натомість, з наведеним висновком не погоджується позивач та у поданій апеляційній скарзі нагологує на тому, що судом неправильно застосовано коефіцієнт фізичного зносу до всієї суми страхового відшкодування, оскільки в силу норм Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів цей коефіцієнт має застосовуватись тільки до вартості складників, що підлягають заміні.
Перевіривши матеріали справи та наведені доводи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем на виконання зобов`язань за Договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №22679а1р від 25.02.2021 року, предметом якого є страхування транспортного засобу «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, було відшкодовано на користь Страхувальника 103 855 грн. 98 коп.
Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі №910/12500/17.
Отже, до Позивача у зв`язку  з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток із залишком строку позовної давності.
Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.
Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як було зазначено вище, вина особи, яка керувала транспортним засобом «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку Постановою Рівненського міського суду від 28.01.2022 року у справі №569/1192/22, якою ОСОБА_2 , водія транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с. 12)
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.    
Статтею 4 Закону України «Про страхування» визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування.
Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування» визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України „Про страхування»).
За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,        якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно з підпунктом 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Абзацом 18 статті 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Разом з цим, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4, 32.7 статті 32 Закону).
Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Фізичною особою - підприємцем Терновець І.С. виставлено рахунок №1565 від 24.012022 року на ремонт транспортного засобу «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на суму в розмірі 103 855 грн. 98 коп. (а.с.15)
Відповідно до Страхового акту №ARX3168594 від 24.01.2022 року (а.с. 31) Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 103 855 грн. 98 коп., що підтверджується платіжним дорученням №864062 від 25.01.2022 року із зазначенням призначення платежу: «страхове відшкодування згідно акту №ARX3168594 від 24.01.2022». (а.с. 11)
При цьому,  проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003 Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395.
Відповідно до п.7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує:
5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД;
7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.
3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;
4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;
5 років - для мототехніки.
Згідно з п.1.6 вищевказаної Методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки.
Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (кузов № (VIN) НОМЕР_3 ) було ввезено на митну територію України з-за кордону по посвідченню митниці, що підтверджується інформацією в мережі Інтернет. (а.с. 61-62)
Згідно з п.6.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначення року виготовлення КТЗ здійснюється на підставі даних його виробника, які зазначаються у VIN-коді.
6.3.1. При визначенні року виготовлення КТЗ необхідно враховувати те, що за міжнародним стандартом ISO 3779-1983 виробники КТЗ зазначають у VIN-коді календарний або модельний рік виготовлення КТЗ, тобто наступний модельний рік починається після 1 липня поточного календарного року.
Згідно з міжнародним стандартом ISO 3779-1983 для кодування модельного року виготовлення КТЗ в описовій частині VIN-коду рекомендовано використання символів, наведених у    таблиці 3.1    додатка 1.
6.3.2. Календарний і модельний роки виготовлення можуть також визначатися за розпізнавальною частиною VIN-коду (останні 8 знаків VIN-коду за даними виробника дозволяють встановити дату виготовлення КТЗ).
6.3.3. За рік виготовлення КТЗ приймається календарна дата його виготовлення з обов`язковим зазначенням при цьому дня та місяця цього року.
Якщо календарну дату виготовлення визначити неможливо, то за основу береться модельний рік виготовлення, визначений за його VIN-кодом, з урахуванням календарної дати першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ, що зазначена у супровідних документах (дати придбання, дати оформлення митних документів, дати першої реєстрації КТЗ тощо).
Датою першої реєстрації КТЗ, який був у користуванні (зокрема який ввозиться на митну територію України), є дата, що зазначена в спеціальній графі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) КТЗ, або дата видачі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта).
У разі відсутності даних про календарну дату першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ або виникнення сумнівів щодо її достовірності, коли встановлений модельний рік виготовлення КТЗ збігається з роком виготовлення, зазначеним у свідоцтві про реєстрацію, під час оцінки за дату виготовлення береться 1 січня встановленого за VIN-кодом модельного року.
Якщо встановлений за VIN-кодом модельний рік виготовлення не збігається з роком виготовлення КТЗ, який зазначено в свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті), і перевищує його, під час оцінки за дату виготовлення приймається 1 липня зазначеного в реєстраційних документах року. Якщо зазначене перевищення становитиме понад 1 рік, то за дату виготовлення беруть 1 січня модельного року.
Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2015.
Відповідно до п. 7.40. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів зазначено, що якщо під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених (розукомплектованих), значення процента їх фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю. Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові.
Крім цього, п.7.39 зазначеної Методики визначено, що винятком, стосовно використання зазначених вище вимог є, зокрема, випадок якщо колісні транспортні засоби експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.
Транспортний засіб «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 мав пошкодження, що не пов`язані з даним випадком (даний ТЗ було ввезено на митну територію України з США; в США ТЗ був виставлений на аукціон із зовнішніми пошкодженнями та технічними несправностями; придбаний з аукціону, ввезений в Україну, відремонтований та в подальшому проданий), а отже застосування коефіцієнту фізичного зносу (Ез) до розміру страхової виплати є обов`язковим.
Відтак, як правильно встановлено судом першої інстанції, з наявних в матеріалах справи вбачається наявність підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при визначенні розміру страхового відшкодування.
Згідно з висновком щодо визначення фізичного зносу для складників колісного транспортного засобу «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеним суб`єктом оціночної діяльності Вортняком Ю.В. 11.08.2022 року, коефіцієнт фізичного зносу на дату ДТП становить 0,70. (а.с.68-71)
Судом першої інстанції прийнято як належний та допустимий доказ з огляду на відсутність іншого висновку, поданого позивачем та клопотання про призначення відповідної автотоварознавчої експертизи.
Отже, при визначенні розміру заподіяної шкоди у даному випадку суд виходить із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Порше», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно із сумою, яка вказана у рахунку, виставленому станцією технічного обслуговування (Фізичною особою - підприємцем Терновець І.С. ) за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу.
Таким чином, судом першої інстанції розраховано, що вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту зносу становить 31 156 грн. 79 коп. (103 855 грн. 98 коп. (вартість робіт та матеріалів) * (1-0,70)).
У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі №922/4013/17 зроблено висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Норма ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Згідно з п.1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а відповідно до п.2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.
Відповідно до ст.1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Отже, рахунок Фізичної особи - підприємця Терновець І.С. №1565 від 24.012022 року, платіжне доручення №864062 від 25.01.2022 року визнаються Судом достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.
Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2497161 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована у Відповідача, розмір франшизи згідно з вказаним Полісом складає 1000 грн., розмір ліміту по майну складає 130 000 грн. (а.с.55-56)
Відтак, враховуючи визначені Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2497161 розміри лімітів відповідальності та франшизи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу витрати в розмірі 30 156 грн. 79 коп. (виплачена сума страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 31 156 грн. 79 коп. - 1000 грн. франшизи).
Судовою колегією враховано доводи апелянта про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано коефіцієнт фізичного зносу до всієї суми страхового відшкодування, оскільки в силу норм Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів цей коефіцієнт має застосовуватись тільки до вартості складників, що підлягають заміні.
В обгрунтування таких доводів позивач зазначає, що вартість відновлювального ремонту ТЗ Porsche з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ розраховується наступним чином: 3  625,20 грн + 7  756,68 грн + 92  474,10 грн * (1-0,70) = 39  124,11 грн - 1000,00 грн франшизи = 38  124,11 грн.
Тому на переконання позивача, з відповідача підлягає стягненню 38  124,11 грн.
Натомість, перевіривши наведений апелянтом розрахунок суми відшкодування, судова колегія наголошує, що позивачем допущено арифметичну помилку при здійсненні таких розрахунків, оскільки 103  855,98 грн (3  625,20 грн + 7  756,68 грн + 92  474,10 грн) * (1-0,70) = 31  156,79 грн, що у свою чергу відповідає сумі, яку було присуджено судом до стягнення з відповідача.
За викладених обставин, колегія суддів визнає необгрунтованими доводи апеляційної скарги. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенні в розмірі 30  156,79 грн.
Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених в мотивувальній частині, судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником у поданій апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано. 
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2023 у справі №910/14808/221.  
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3  ст. 13 Господарського процесуального кодексу України  судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2023 у справі №910/14808/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2023 у справі №910/14808/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2023 у справі №910/14808/22- залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2023 у справі №910/14808/22 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Матеріали справи № 910/14808/22 повернути до суду першої інстанції.
          Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                М.Л. Яковлєв

                                                                                С.А. Гончаров