Справа № 161/15788/22 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/806/23  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
14 вересня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,    
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я., 
секретар судового засідання Черняк О. В.,
з участю прокурора Костюк Н. В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи Чорномаза А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації та припинення права власності, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення її від об`єктів нерухомості, за апеляційню скаргою заступника керівника Волинської обласної прокуратури на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Луцької окружної прокуратури звернувся 10 листопада 2022 року в суд в інтересах держави в особі Луцької міської ради з позовом до відповідача ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації та припинення права власності, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення її від об`єктів нерухомості. 
Позов мотивований тим, що у провадженні СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області перебуває кримінальне провадження від 31 березня 2021 року за фактом самовільного будівництва об`єкту нерухомого майна на самовільно зайнятій земельній ділянці з кадастровим номером 0721885800:06:000:2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України. В ході досудового розслідування з`ясовано, що на праві постійного користування ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 038315 від 20 грудня 2004 року перебували земельні ділянки площею 30948 кв. м., в тому числі і земельна ділянка з кадастровим номером 0721885800:06:000:0027 площею 1.1719 га.
На підставі розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 17 липня 2017 року в результаті поділу земельної ділянки 0721885800:06:000:0027 утворилась, в тому числі, земельна ділянка з кадастровим номером 0721885800:06:000:2018 площею 0,5631 га, цільове призначення – для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії, категорія земель – землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Відомості про цю земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру 22 листопада 2017 року. Підставою для поділу земельної ділянки 0721885800:06:000:0027 площею 1.1719 га стало звернення ПАТ «Волиньобленерго» про необхідність укладення договору суперфіцію у зв`язку з виробничою необхідністю. Після поділу земельної ділянки вказане товариство не зверталось про оформлення такого договору, а в подальшому на земельній ділянці почало проводитись будівництво об`єктів нерухомого майна. 11 листопада 2019 року державним реєстратором внесено відомості за номером 1958450407218 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме адміністративно-побутову будівлю площею 592,7 кв.м. /А-2/ - адміністративно-побутове приміщення, /Б-2/ - побутове приміщення (132,9 кв.м.) за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02 травня 2003 року. Нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 0721885800:06:000:2018.
Згідно з договором купівлі-продажу, який укладено між керівником ПП «Вегас-К» ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), продавець передає у власність покупцю наступне майно: адміністративно-побутову будівлю (А-2) та побутову будівлю (Б-2) в с. Прилуцьке Волинської області, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 0721885800:06:000:2018 площею 0.5631 га, з цільовим призначенням для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель та споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії. Складено акт прийому передачі майна від 02 травня 2003 року.
В ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні в якості свідка було допитано директора ПП «Вегас-К» ОСОБА_4 , який повідомив, що на посаді директора ПП «Вегас-К» перебував з 2009 по 2011 рік, підприємство не мало на праві власності об`єктів нерухомого майна, він не укладав та не підписував вказаного договору купівлі-продажу, а станом на 02.05.2003 перебував на службі в Збройних силах України. Суміжні користувачі земельних ділянок, які були допитані в якості свідків в кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , повідомили, що будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером 0721885800:06:000:2018 фактично почало проводитись приблизно в 2017-2018 роках ПП «Вест-Електра». Ці факти свідчать що договір купівлі-продажу від 02 травня 2003 року підроблений, а отже нікчемний. Спірний договір купівлі-продажу спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної власності і згідно частин першої, другої статті 228 ЦК України є нікчемним. Ні ОСОБА_3 , ні ПП «Вест-Електра» документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на території колишньої Прилуцької сільської ради Луцького району (на даний час Луцької ОТГ) на земельних ділянках з кадастровим номером 0721885800:06:000:2018 або 0721885800:06:000:0027 не видавались.
Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області виявлено порушення вимог земельного законодавства, а саме факт самовільного зайняття земельної ділянки з кадастровим номером 0721885800:06:000:2018 площею 0,5631 га, оскільки будь-які рішення органів виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання даної земельної ділянки у власність (користування) відсутні, про що складено відповідний акт перевірки від 20 вересня 2021 року № 470-ДК/459/АП/09/01-21.
Земельна ділянка 0721885800:06:000:2018 площею 0,5631 га перебуває в комунальній власності з 25 січня 2022 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» та перебуває на праві постійного користування земельною ділянкою у ПАТ НЕК «Укренерго» на підставі державного акту серії ЯЯ №038315 від 20 грудня 2004 року. Згідно з інформацією Луцької міської ради від 04 жовтня 2022 року та Волинської ОДА від 12 жовтня 2022 року будь-які рішення про передачу у власність чи користування зазначеної земельної ділянки з моменту її формування не приймались.
Відповідачем ОСОБА_3 без будь-яких дозвільних документів проведено будівництво об`єктів нерухомого майна на самовільно зайнятій земельній ділянці, та, у подальшому, на підставі нікчемного правочину проведено державну реєстрацію права власності на них. Договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна від 02 травня 2003 року на підставі якого проведена державна реєстрація право власності за відповідачем, є нікчемним, і наслідком цього є скасування рішення про державну реєстрацію прав з одночасним припиненням речових прав на спірне нерухоме майно.
Луцькій міській раді було відомо про вказані порушення ще у вересні 2021 року, після проведеної перевірки Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, у зв`язку з чим скеровано лист до ОСОБА_3 про необхідність оформлення орендних відносин, а також лист до ДП НЕК «Укренерго» про припинення права постійного користування. Будь-які інші заходи органом місцевого самоврядування не вживались. На повторний запит прокуратури Луцька міська рада листом від 04 жовтня 2022 року повідомила про невжиття нею заходів щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Зазначене свідчить про нездійснення уповноваженим органом захисту порушених інтересів держави в передбаченому законом порядку.
Просив скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме адміністративно-побутової будівлі площею 592,7 кв.м. /А-2/ - адміністративно-побутове приміщення, /Б-2/ - побутове приміщення (132,9 кв.м.), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1958450407218 та припинити право власності за ОСОБА_3 , усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер 0721885800:06:000:2018, шляхом її звільнення від об`єктів нерухомості, а саме адміністративно-побутової будівлі площею 592,7 кв.м. /А-2/ - адміністративно-побутове приміщення, /Б-2/ - побутове приміщення (132,9 кв.м.).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах Луцької міської ради подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає його прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи. Договір купівлі-продажу, укладений 02 травня 2003 року між керівником ПП «Вегас-К» ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , є підробленим, а отже нікчемним, оскільки директор ПП «Вегас-К» ОСОБА_4 на посаді директора перебував з 2009 по 2011 рік, підприємство на праві власності не мало об`єктів нерухомого майна та, відповідно, останній не укладав, не підписував договір купівлі-продажу від 02 травня 2003 року. За протоколом огляду предметів від 15 червня 2022 року, станом на 2018 рік на земельній ділянці було побудовано дві будівлі, які нібито ОСОБА_3 придбала у 2003 році та зареєструвала за собою право власності у 2019 році. Відповідачем по справі не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував законність набуття нею права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться на спірній земельній ділянці. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив про відсутність у відповідача договору купівлі-продажу від 02 травня 2003 року, що стало підставою для відмови судом у задоволенні клопотання прокурора про призначення почеркознавчої експертизи такого документа. У цьому клопотанні зазначалось про можливість застосування вимог ст. 109 ЦПК України та визнання доведеним факту підроблення договору купівлі-продажу від 02 травня 2003 року. Оскільки такий договір спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної (на даний час комунальної) власності, він, згідно з частинами першою, другою статті 228 ЦК України, є нікчемним. Факт нікчемності такого договору має наслідком скасування рішення про державну реєстрацію прав з одночасним припиненням речових прав на нерухоме майно, а саме: права власності за ОСОБА_3 адміністративно-побутову будівлю площею 592,7 кв. м.: /А-2/ - адміністративно-побутове приміщення, /Б-2/ - побутове приміщення (132,9 кв. м.). Судом зроблені неправильні висновки про те, що позивачем не зазначено про спосіб звільнення ОСОБА_3 земельної ділянки з урахуванням того, що на ній розміщені об`єкти нерухомого майна, право власності на які зареєстровано за відповідачем, оскільки відсутні будь-які рішення про надання відповідачу чи будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам у власність чи користування цієї земельної ділянки. Правомірно заявлено вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення її від об`єктів нерухомості, оскільки такі будівлі є самочинно збудованим нерухомим майном. Прокурором доведено належними та допустимими доказами, що договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна не міг бути укладений 02 травня 2003 року, оскільки такі об`єкти узагалі були відсутні на момент нібито його укладення (будівництво розпочато лише у 2017 році), земельна ділянка, яка зазначена у договорі не була створена (виникла лише у 2017 році в результаті поділу). Просив рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_8 зазначила, що рішення суду є вмотивованим та прийнятим з дотриманням вимог законодавства. У цивільному процесі показання свідка, який бере участь у судовому засіданні, не можуть бути замінені письмовими показаннями з кримінального провадження. Клопотання про допит у якості свідка ОСОБА_4 було задоволено судом першої інстанції, однак у подальшому прокурором було знято таке клопотання, що може свідчити про небажання сторони позивача встановлювати фактичні обставини справи, на які сама ж посилається у позовній заяві. Протоколи допиту, отримані на стадії досудового розслідування, можуть бути визначені як доказ лише у разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді. До винесення вироку у рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатися належним доказом у цивільному судочинстві. Кримінальне провадження, на яке посилається сторона позивача у позовній заяві, не закінчене, тому протоколи допиту свідків є неналежними доказами. В задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи судом було відмовлено, оскільки питання, які просила поставити на вирішення експерту прокурор стосуються особи, яка не бере участі у справі, і це могло призвести до порушення її особистих прав та законних інтересів. Клопотання про залучення ОСОБА_4 до участі у справі як сторони договору прокурор не заявляла. За відсутності висновку експерта, який би підтвердив належність підпису стороні правочину, суд в сукупності з наданими прокурором доказами, не може встановити факт підроблення договору, а відтак вважати договір нікчемним. Самі по собі обставини, які вказують, що договір купівлі-продажу не міг вчинятись у час і між особами, які в ньому зазначені, не можуть з високою вірогідністю вказувати на підробку договору, оскільки є лише припущеннями, не встановленим вироком суду, який набрав законної сили. Твердження, зазначені у позовній заяві та апеляційній скарзі, є порушенням презумпції невинуватості. Позивачем не заявлено вимог про те, яким чином ОСОБА_3 має звільнити земельну ділянку з урахуванням того, що на ній розташовані об`єкти нерухомості, право власності на які зареєстровано за відповідачем. Обраний стороною спосіб захисту не може призвести до настання реальних наслідків поновлення порушення прав держави в особі уповноважених органів за процедурою, визначеною Законом. Обрання неналежного способу захисту порушених прав позивача є самостійною підставою для відмови у позові. Просила в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2022 року у цій справі залишити без змін.
Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 11 листопада 2019 року на підставі рішення державного реєстратора Куклинської сільської ради Маневицького району Волинської області за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна: адміністративно-побутову будівлю площею 592,7 кв.м. /А-2/ - адміністративно-побутове приміщення, /Б-2/ - побутове приміщення (132,9 кв.м.). Підставою державної реєстрації є договір купівлі-продажу від 02 травня 2003 року.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 02 травня 2003 року, укладеного між керівником Приватного підприємства «Вегас-К» Схабом В. В., який діє на підставі Статуту (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), продавець зобов`язується передати у власність покупцю наступне майно: адміністративно-побутову будівлю (А-2) та Побутову будівлю (Б-2) в селі Прилуцьке Волинської області, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 0721885800:06:000:2018, площею 0,5631 га з цільовим призначенням 14.02 – розміщення, будівництво, експлуатація та обслуговування будівель та споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії.
Матеріали справи містять копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 12021035580000597 від 31 березня 2021 за фактом самовільного будівництва об`єкту нерухомого майна на самовільно зайнятій земельній ділянці з кадастровим номером 0721885800:06:000:2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.
Договір купівлі-продажу від 02 травня 2003 року укладався в письмовій формі між ПП «Вегас-К» та ОСОБА_3  щодо адміністративно-побутової будівлі (А-2) та побутової будівлі (Б-2) у с. Прилуцьке Волинської області, що розташовані на земельній ділянці 0721885800:06:000:2018, площею 0,5631 га, з цільовим призначенням 14.02 – розміщення, будівництво, експлуатація та обслуговування будівель та споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії і сторонами договору не оспорювався.
На час укладення такого договору був чинним Цивільний кодекс Української РСР 1963 року в редакції від 30 жовтня 1999 року (далі – ЦК УРСР), а тому до цих  правовідносин застосовуються саме норми ЦК УРСР.  
Позивач як на підставу нікчемності такого договору купівлі-продажу вказав те, що такий правочин порушує публічний порядок, був спрямований на незаконне заволодіння майном, а саме земельною ділянкою державної (на цей час комунальної) власності, з посиланням на п. 1 ч. 2 ст. 215 («Недійсність правочину»), ч. ч. 1, 2 ст. 228 («Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства») ЦК України. 
На час укладення договору ці норми Цивільного кодексу України не діяли. Посилання на те, що договір купівлі-продажу від 02 травня 2003 року є нікчемним, і щодо нього повинні бути застосовані наслідки недійсності, не заслуговують на увагу.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що доказів нікчемності договору купівлі-продажу від 02 травня 2003 року внаслідок його підробки матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:  1) письмовими, речовими і електронними доказами;  2) висновками експертів;  3) показаннями свідків.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.
Згідно частин 1, 2 статті 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Протоколи допиту свідків ОСОБА_4 , суміжних користувачів земельних ділянок ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , директора Рівненського регіонального центру обслуговування Західного територіального управління обслуговування мережі НЕК «Укренерго» Лагоди А. П. та директора ТОВ «Інститут земельних відносин та охорони навколишнього середовища» ОСОБА_9 , допитаних у ході досудового розслідування в межах кримінального провадження за фактом самовільного будівництва об`єкту нерухомого майна на самовільно зайнятій земельній ділянці з кадастровим номером 0721885100:06:000:2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, не можуть бути прийняті судом, оскільки вони не заміняють собою процедуру допиту свідка в судовому засіданні, його особистих пояснень щодо обставин справи. Підстави вважати такі письмові докази допустимими в розуміння ст. 78 ЦПК України у суду відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визначенні. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи, яку призначив суд, а саме: ненадання експертам необхідних матеріалів або документів, які є в особи; відмова надати зразки для дослідження; недопущення до приміщень або майна, яке підлягає дослідженню тощо.
Доводи прокурора про те, що суд не застосував положення ч. 1 ст. 109 ЦПК України та не визнав факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, оскільки відповідач ухилилася від надання оригіналу-договору купівлі-продажу для проведення експертизи, є необґрунтованими, оскільки експертиза у цій справі не призначалася і відповідача не було зобов`язано надати експерту оригінал договору для проведення експертизи.
Самовільність зайняття земельної ділянки 0721885800:06:000:2018 ОСОБА_3 також не підтверджується доказами, поданими прокурором на підтвердження позовних вимог. Докази, зібрані у досудовому розслідуванні в межах кримінального провадження № 12021035580000597, не можуть бути узяті судом до уваги під час розгляду цивільної справи, оскільки оцінка таких доказів судом до ухвалення вироку у кримінальній справі буде передчасною та суперечитиме принципу преюдиційності доказів, закріпленому у ч. 6 ст. 82 ЦПК України.
До ухвалення вироку у кримінальній справі, що розглядатиметься за фактом самовільного будівництва об`єкту нерухомого майна на самовільно зайнятій земельній ділянці 0721885800:06:000:2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, суд позбавлений права встановлювати обставини, про які стверджує прокурор, як на підставу позовних вимог.
Крім цього колегія суддів звертає окрему увагу, що упродовж тривалого часу ні Волинська обласна державна адміністрація, яка здійснювала розпорядження землями державної власності до передачі їх у власність комунальну, а ні ПрАТ «НЕК «Укренерго», яке на підставі державного акту є постійним користувачем цієї земельної ділянки з 2004 року (після укладення договору від 02 травня 2003 року) й до дня розгляду справи, не звертались до правоохоронних органів із заявами про самовільне зайняття земельної ділянки, самовільне будівництво на ній об`єктів, до суду відповідні позови не подавали, не оспорювали рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 листопада 2019 року № 1958450407218 (про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомості за ОСОБА_3 ). Прийняття 25  січня 2022 року територіальною громадою в особі Луцької міської ради у комунальну власність земельної ділянки, на якій розміщено спірні об`єкти нерухомості, також відбулось без зауважень щодо належності ОСОБА_3 на праві власності таких об`єктів. Вказані обставини ставлять під обґрунтований сумнів порушеність прав та інтересів саме Луцької міської ради, як представницького органу територіальної громади, ймовірними незаконними діями відповідача ОСОБА_3 . 
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За ч. 1 ч. ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.  Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частинами першою, другою статті 346 ЦК України визначено, що  право власності припиняється у разі:  відчуження власником свого майна;  відмови власника від права власності;  припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі;  знищення майна;  викупу пам`яток культурної спадщини;  примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону;  звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника;  реквізиції;  конфіскації;  припинення юридичної особи чи смерті власника;  визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.  Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач набула право власності на об`єкти нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу від 02 травня 2003 року, нікчемність якого стороною позивача не доведена.
 
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. 
Згідно ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.  Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.  Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Прокурором заявлено позовну вимогу про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер 0721885800:06:000:2018, шляхом її звільнення від об`єктів нерухомості, однак не вказав, яким саме чином ОСОБА_3 має звільнити земельну ділянку з врахуванням того, що на ній розташовані об`єкти нерухомості, право власності на які зареєстровано за відповідачем.
Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що ефективним способом захисту за цих обставин є знесення самочинного будівництва за рішенням суду, у разі, якщо буде доведено, що об`єкт має ознаки самочинного будівництва.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. 
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання та підтвердження державною фактів набуття, зміни або припинення речових прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тобто, державна реєстрація не є способом набуття чи припинення права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. 
В абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майн та їх обтяжень» вказано, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.
Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав в частині належності права власності на спірне майно. 
Прокурор не довів факту порушення прав позивача через неможливість розпоряджатися земельною ділянкою, на якій розташовані спірні об`єкти нерухомості, а також, що обраний ним спосіб захисту є ефективним, таким, що відповідає змісту права чи інтересу, за захистом якого він звернувся до суду, характеру порушення, невизнання або оспорення.
Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно і припинення на нього права власності відповідача і, відповідно, у вимозі про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
Рішення судом першої інстанції ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу заступника керівника Волинської обласної прокуратури залишити без задоволення. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2023 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий - суддя                                

Судді