ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5280/22  Номер провадження 22-ц/814/3484/23	Головуючий у 1-й інстанції  Кузіна Ж.В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олексіївські хмарочоси – 1» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олексіївські хмарочоси – 1» (далі – ОСББ «Олексіївські хмарочоси – 1») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.
В обґрунтування позову зазначено, що 05 грудня 2019 року на засіданні правління ОСББ «Олексіївські хмарочоси-1» позивача було обрано заступником голови правління. 09 лютого 2022 року на засіданні правління, на яке не було запрошено позивача, обрано заступником голови правління ОСОБА_2 . Відповідачем видано два накази датовані від 15 лютого 2022 року за №1К-22 про звільнення позивача за пунктом 1 статті 36 КЗпП України та за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. 
Позивач ознайомився з наказом про звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, актами про відсутність на робочому місці, з якими не згоден. 
У зв`язку з вищевказаним, ОСОБА_1 просив скасувати наказ про звільнення, поновити його на посаді заступника голови правління ОСББ «Олексіївські хмарочоси-1» та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2023 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Олексіївські хмарочоси – 1» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку закрито.
Роз`яснено позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.
Судове рішення місцевого суду мотивовано тим, що позивач фактично прагне реалізувати своє право на участь в управлінні юридичною особою, що відповідає корпоративному характеру спору, який підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2023 року не погодився ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку.
В поданій апеляційній скарзі позивач прохає суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2023 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення винесено з порушенням норм процесуального та містеріального права.
Зокрема, вказано, що місцевим судом було порушено норми частини першої статті 19 ЦПК України, оскільки суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, у тому числі, й з трудових правовідносин, а звільнення позивача відбулося на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, тобто у зв`язку з прогулом без поважних причин, що не було враховано місцевим судом при закритті провадження у цивільній справі. 
Позивач вказує на неможливість при розгляді даного спору застосовувати правові висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №145/1885/15-ц, оскільки вони стосуються відмінних правовідносин.
Наголошено, що позивача було звільнено на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин, а не за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, а тому справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки ОСОБА_1 оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, зокрема, позивач був повідомлений шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, яка вказана ним в апеляційній скарзі. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що протоколом № 1 від 05 грудня 2019 року засідання правління ОСББ «Олексіївські хмарочоси-1» за місцезнаходженням: вул. Цілиноградська, 58 б, вирішено обрати заступником голови правління ОСББ «Олексіївські хмарочоси-1» Кременицю Р.М. (а.с. 11-12).
Згідно наказу ОСББ «Олексіївські хмарочоси-1» № 7К від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 прийнято на роботу з 01 липня 2020 року заступником голови правління (а.с. 13).
Відповідно до протоколу № 6 від 09 лютого 2022 року засідання правління ОСББ «Олексіївські хмарочоси-1» за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , вирішено обрати членів правління, у тому числі і заступника голови правління, яким було обрано ОСОБА_2 (а.с. 14-20).
Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №141 від 27 серпня 2003 року, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2003 року за № 1155/8476 затверджено Типовий статут об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та Типовий договір відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя (далі - Типовий статут).
Згідно пункту 12 Типового статуту виконавчим органом об`єднання є правління, яке обирається і підзвітне загальним зборам.
Правління здійснює керівництво поточною діяльністю об`єднання та має право приймати рішення з питань діяльності об`єднання, визначених цим Статутом.
Пунктом 13 визначено, що порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами. Загальні збори своїм рішенням вправі в будь-який час припинити повноваження правління чи окремих його членів.
Згідно пункту 16 Типового статуту правління зі свого складу обирає голову правління та його заступника. У разі відсутності голови правління його обов`язки виконує заступник.
Таким чином, загальні збори ОСББ є тим повноважним органом, до компетенції якого входить питання звільнення позивача із займаної посади.
У матеріалах справи міститься наказ ОСББ «Олексіївські хмарочоси-1» «Про звільнення» №1К-22 від 15 лютого 2022 року, в якому наказано звільнити ОСОБА_1 , заступника голови правління, із займаної посади 15 лютого 2022 року за прогул двох днів без поважних причин згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України.
У даному наказі міститься запис ОСОБА_1 , який датовано 17 лютого 2022 року: «Даний наказ є незаконним, з метою звільнення не з тих правових підстав, по другій статті КЗпП» (а.с. 21).
Крім того, матеріали справи містять акти про відсутність робітника на робочому місці від 10 лютого 2022 року та від 14 лютого 2022 року (а.с. 22-23).
Також матеріали справи містять наказ ОСББ «Олексіївські хмарочоси-1» «Про звільнення» №1К-22 від 15 лютого 2022 року, в якому, на підставі заяви, наказано ОСОБА_1 , заступника голови правління, звільнити з займаної посади 15 лютого 2022 року за згодою сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України) (а.с. 26). Відомості про наявність вказаної заяви матеріали справи не містять.
Місцевим судом встановлено, що звільнення позивача ОСОБА_1 15 лютого 2022 року з посади заступника голови правління відбулось після засідання правління ОСББ «Олексіївські хмарочоси-1» від 09 лютого 2022 року, на якому прийнято рішення щодо обрання на посаду заступника голови правління іншу особу, а саме ОСОБА_2 .
Позиція апеляційного суду
Статті 124, 125 Конституції України визначають, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад, а також пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).
Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, відносин та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.
Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Статтею 20 ГПК України визначено коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, зокрема і справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року N 2866-III.
Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Частиною другою статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.
Основна діяльність ОСББ полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Отже, зазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.
Статтею 167 ГК України передбачено, що корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.
Члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.
Такі правові висновки неодноразово викладалися Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18.
Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).
Частиною третьою статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Частиною четвертою статті 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України.
Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.
Реалізація учасниками юридичної особи корпоративних прав на участь в її управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління юридичною особою або позбавлення таких повноважень на управління юридичною особою. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.
У зв`язку із цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такого правила зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.
Отже, зміст частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити на свій розсуд повноваження члена виконавчого органу у будь-який час.
Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.
Встановивши, що спір у цій справі пов`язаний з реалізацією загальними зборами ОСББ права на управління юридичною особою шляхом прийняття компетентним органом рішень про звільнення членів виконавчого органу, про обрання іншого складу органу управління, зокрема, заступника голови правління, а предметом спору є поновлення прав позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні ознаки корпоративності спору сторін у цій справі та правильно закрив провадження у справі, через те, що такий спір повинен розглядатися судом господарської юрисдикції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ним не оскаржуються дії органу управління юридичної особи, тобто спір не є корпоративним, а стосується, виключно трудових прав, є необґрунтованими.
Посилання заявника на існування різних підходів до визначення юрисдикції подібних спорів Верховним Судом не заслуговують на увагу, оскільки Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала у своїх постановах та вказувала критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції дослідив та надав правову оцінку саме характеру спірних правовідносин і прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність корпоративного спору між сторонами щодо звільнення з посади заступника голови правління юридичної особи.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2023 року - без змін. 
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2023 року.

Головуючий                                                                        В.П. Пікуль 

Судді                                                                                Т.В. Одринська 

                                                                               О.О. Панченко