ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2023 року	Львів	Справа № 464/3617/23 пров. № А/857/15347/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                                Заверухи О.Б., Гудима Л.Я.,
за участі секретаря судового засідання –                              Гранат В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 03 серпня 2023 року (суддя –Тімченко О.В., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови,-

                                                             ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  у травні 2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (далі – Департамент), в якому просив скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 690183922 від 21.07.2022 (далі – Постанова), винесену відповідачем, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 152-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КУпАП) закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відсутні докази порушення ним правил дорожнього руху.
Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 03 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідач позбавив його можливості скористатися у повному обсязі правами, передбаченими статтею 268 КУпАП України. На його думку, відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений статтями 278, 279 КУпАП. Також вказує, що йому не надано фото чи відео доказів скоєного правопорушення. Зазначає, що має право на безоплатне паркування, оскільки є інвалідом, що підтверджується відповідним посвідченням. На думку апелянта, відсутність на транспортному засобі розпізнавального знаку“Водій з інвалідністю”, встановлення якого є правом водія з інвалідністю, а не обов`язком, не спростовує наявності пільг на безоплатне паркування для осіб з інвалідністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 05 липня 2022 року о 13.02 год водієм транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200» номерний знак НОМЕР_1 , здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: В2009, вул. Пекарська, м.Львів, з не оплатою вартості послуг за користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш,  як за 10 хв. користування майданчиком для платного паркування, чим порушено вимоги абз.2 п.26 Правил паркування транспортних засобів. Фотозйомка та/або відеозапис здійснювався за допомогою технічного засобу LOGIC INSTRUMENT FIFLDBOOK K 80V2 86OAC4670NXA22D0937.
На підставі наведеного, провідним спеціалістом – інспектором з паркування сектору контролю майданчиків для платного паркування відділу інспекторів з паркування управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Чичкань А.І. 21 липня 2022 року винесено Постанову, якою на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 152-1 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною Постановою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що наданими відповідачем доказами підтверджено факт допущення позивачем  “ Правил дорожнього руху”,  які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі – ПДР), а тому винесення інспектором з паркування відносно позивача постанови по справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП є правомірним та обґрунтованим.

Частина 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Диспозицією частини 1 статті 152-1 КУпАП передбачено адміністративне відповідальність за порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі не оплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування.
Згідно з вимогами  статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
“Правилами паркування транспортних засобів”, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року за № 1342 (далі – Правила №1342), регламентовано організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів. Дія цих Правил поширюється на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування (далі - користувачі), а також на суб`єктів господарювання, які утримують такі майданчики.
За пунктом 26 вказанихПравил користувач зобов`язаний:
поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил і Правил дорожнього руху;
сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування;
розмістити на час паркування на майданчиках для паркування, на яких не запроваджено автоматизовану систему, під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки;
після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.
Водночас механізм надання пільг власникам транспортних засобів, зазначеним у  статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування і на безоплатне зберігання на автостоянках, на яких надаються послуги із зберігання транспортних засобів (крім гаражних кооперативів) визначено “Порядком надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів”, затвердженим постановою КМУ від 25 травня 2011 року № 585 (далі – Порядок №585).
Як визначено пунктом 5 даного Порядку № 585, безоплатне паркування здійснюється шляхом розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, а також з дотриманням Правил № 1342, і ПДР. При цьому в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу розміщується розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».
До того ж у відповідності до підпункту «ґ» пункту 30.3 ПДР на відповідних транспортних засобах установлюється розпізнавальний знак “Водій з інвалідністю” - квадрат синього кольору із стороною 150 мм і білим зображенням символу таблички 7.17. Знак розміщується спереду і ззаду на механічних транспортних засобах, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР).
Згідно з оскаржуваною Постановою порушення ПДР зафіксоване інспектором з паркування на прилад фіксації – технічний засіб LOGIC INSTRUMENT FIFLDBOOK K 80V2 86QAC4670NXA22D0937.
Зі схеми майданчика для платного паркування транспортних засобів на вул.Пекарській та матеріалів фотофіксації, долучених відповідачем до справи, вбачається, що автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200» номерний знак НОМЕР_1 знаходився 05 липня 2022 року на відведеному майданчику для платного паркування з кодом В2009, географічні координати: 49.838132, 24.036550; фотографії зроблено о 12:51:44, 12:52:00, 12:52:06, 13:02:39, 13:02:54, 13:03:09. 
На даному автомобілі відсутній розпізнавальний знак “Водій з інвалідністю”.
Відповідно до примітки статті 14-2 КУАП, режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відео фіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у не оплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.
З огляду на викладене, матеріали фотофіксації містять фотокопії зображення транспортного засобу позивача у кількості 6 зображень транспортного засобу, отриманих з різних ракурсів. Зазначені фотокопії містять дату та час здійснення фотозйомки, відомості щодо місця розташування транспортного засобу щодо нерухомих об`єктів; містять вичерпний обсяг інформації для встановлення марки транспортного засобу, серії та номеру його державної реєстрації. Технічний засіб LOGIC INSTRUMENT FIFLDBOOK K 80V2 86QAC4670NXA22D0937 працював у режимі фотозйомки під час фіксації правопорушення позивача. Фотознімки транспортного засобу марки «ToyotaLandCruiser 200» номерний знак НОМЕР_1 зроблені інспектором з паркування, повністю відповідають вимогам статті 14-2 КУпАП та є належними та допустимими доказами в даній справі. 
Апеляційний суд зазначає, що вказані фотознімки також містяться на офіційному веб-сайті відповідача https://inspector.lviv.ua.
Протилежного апелянтом не доведено, а тому порушення позивачем правил дорожнього руху підтверджується достатніми та достовірними доказами. 
Окрім цього, відсутність на автомобілі відповідного знаку “Водій з інвалідністю” підтверджує і сам апелянт.
Твердження апелянта щодо відсутності у нього обов`язку розміщення на його транспортному засобі розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» і,  що це є його правом спростовується наведеними вище положеннями ПДР та Порядком №585.
Як вірно зазначає суд першої інстанції, відсутність у лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу позивача розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» свідчить про недотримання порядку отримання відповідної пільги та нехтування можливістю. Сам по собі факт наявності у нього інвалідності та документів, які це підтверджують, надання таких при зверненні до суду позивачем (пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 із вказанням інвалідності ІІ групи загального захворювання) не спростовує його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та висновку інспектора з паркування.
Окремо варто зазначити, що за пунктом 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил.
З огляду на вищезазначене апеляційний суд погоджується, що позивач діяв недобросовісно та відповідно не може мати легітимних сподівань на застосування до нього пільг, недотримавшись самому при цьому вимог закону.
Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на практику Восьмого апеляційного адміністративного суду, оскільки частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду.
Твердження апелянта щодо порушення порядку розгляду справи без його участі спростовується законодавчими положеннями статті 268 КУпАП, де визначено особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), які встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу. Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (стаття 279-1 КУпАП).
Апеляційний суд резюмує, що наданими відповідачем беззаперечними доказами підтверджено факт допущення позивачем ПДР, а тому винесення інспектором з паркування відносно позивача постанови по справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП є правомірним та обґрунтованим. Доводи позивача зводяться до власного суб`єктивного бачення як обставин справи, так і вимог чинного законодавства.
Разом з тим, оскаржувана Постанова містить інформацію, зазначену у статті 283, 284 КУпАП, отже, відповідає чинному законодавству. Відповідач під час виявлення правопорушення та складання постанови про притягнення позивачем до відповідальності діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 03 серпня 2023 року в справі №464/3617/23- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	Л. Я. Гудим  	
Повне судове рішення складено 05 вересня 2023 року