ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року 
м. Київ

справа № 300/5663/21
адміністративне провадження № К/990/12618/22  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Рибачука А.І., Стеценка С.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2022 (колегія суддів: Шинкар Т.І., Іщук Л.П., Обрізко І.М.) у справі № 300/5663/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у здійсненні перерахунку пенсії та переведенні на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії та перевести на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» починаючи з 25.08.2021.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 03.08.2016 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В серпні 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Однак, відповідач відмовив йому в такому переведенні, у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки вислуга років у пільговому обчисленні складає 22 роки 8 місяців 8 днів.
3. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 позов задоволено.
4. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2022 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. 
5. Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
6. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2022 визначено колегію суддів: ОСОБА_2 - головуючий, Бучик А.Ю., Рибачук  А.І.
7. Ухвалою Верховного Суду від 01.06.2022 відкрито касаційне провадження на підставі п.1 частини четвертої статті 328 КАС України.
8. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
9. У зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 08.06.2023 №  622/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку», розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 15.06.2023 № 907/0/78-23 призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи.
10. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи від 15.06.2023 визначено склад колегії суддів для розгляду цієї справи: Бучик А.Ю. - головуючий суддя, судді: Рибачук А.І., Стеценко С.Г.
11. Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
12. Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківські області від 01.08.2016 за № 282 о/с з 02.08.2016 звільнений зі служби в поліції за підпунктом 2 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).
Відповідно до вказаного наказу вислуга років ОСОБА_1 станом на день звільнення складала: у календарному обчисленні - 15 років 10 місяців 17 днів, у пільговому обчисленні - 22 роки 08 місяців 08 днів.
13. З 03.08.2016 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що підтверджується протоколом про призначення пенсії.
14. 25.08.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», просив нараховувати розмір пенсії за вислугою років та починати її виплату з часу подачі заяви.
15. Листом від 16.09.2021 за №7521-7046/П-02/8-0900/21 ГУПФУ в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1 , що станом на час звільнення зі служби в Національній поліції України календарна вислуга років складала 15 років,  тому права на пенсію за вислугу років останній  не має.
16. Вважаючи дії відповідача щодо відмови у переведенні на пенсію за вислугу років протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
17. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що можливість пільгового обчислення періоду проходження служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, така можливість передбачена Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 (далі - Порядок №393). Враховуючи, що стаж служби позивача у поліції на день звільнення в календарному обчисленні складає 15 років 10 місяців 17 днів, у пільговому обчисленні - 22 роки 08 місяців 08 днів, позивач має право на переведення на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII.
18. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років, оскільки необхідно враховувати лише вислугу в календарному обчисленні. Суди зазначили, що положення пункту 3 Постанови №393 суперечать приписам пункту «а» статті 12 Закону N2262-XII, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми, що мають вищу юридичну силу - норми Закону N2262-XII.
При постановленні судових рішень суди послались на постанови Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 295/6301/17, від 10.07.2019 у справі №1840/3347/18, від 22.08.2019 у справі № 295/7220/16-а, від 17.10.2019 у справі № 761/19075/17, від 24.10.2019 у справі № 761/14626/17.
ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
19. В касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що у Законі №2262-XII міститься бланкетна норма, яка надає Кабінету Міністрів України право встановлювати порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсії. Позивач не погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо незастосування до спірних правовідносин Постанови №393 через конкуренцію норм права та преюдицію статті 12 Закону №2262-XII, оскільки у даному випадку вказані нормативно-правові акти зовсім не містять суперечливих норм, які б зумовлювали застосування нормативно-правового акту, що має вищу юридичну силу. На думку позивача, враховуючи положення статті 17-1 Закону №2262-XII, у разі обчислення пільгового періоду пенсії за наведеним законом, Постанова № 393 підлягає обов`язковому застосуванню, оскільки саме цією постановою визначено порядок обчислення вислуги років на пільгових умовах. Зазначення у статті 12 Закону №2262-XII терміну «календарна вислуга років» не може виключати можливість пільгового обчислення цієї вислуги років, що визначено Постановою № 393, а тлумачення цієї норми Закону буквально суперечить статті 17-1 Закону №2262-XII.
Також посилається, що судом апеляційної інстанції не враховано єдину правозастосовчу практику у спірних правовідносинах, яка сформована об`єднаною палатою КАС ВС у справі № 805/3923/18 та Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав КАС ВС  від 14.04.2021 у справі №480/4241/18.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.
21. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
22. Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які проходили службу, зокрема в органах внутрішніх справ, Національній поліції є, зокрема Закон № 2262-ХІІ.
23. Згідно із пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІ (в редакції, яка діяла на час звернення позивача із заявою про переведення) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Отже, положеннями статті 12 Закону N 2262-XII визначено, що право на пенсію за вислугу років відповідно виникає за наявності двох умов: звільнення зі служби та наявність необхідної вислуги років.
24. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що на день звільнення зі служби календарна вислуга років позивача за час роботи його в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України становила 15    років 10 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років з огляду на те, що пенсія за вислугу років призначається за наявності саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років.
25. Разом з цим колегія суддів вважає такі висновки помилковими, оскільки статтею 17    Закону N 2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону N 2262-XII встановлено порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.
26. Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затверджений постановою № 393.
27. Пунктом 3 Порядку № 393 визначено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:
г) один місяць служби за сорок днів: час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах патрульної служби за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ         (абз. 4    пп. "г" п. 3 Порядку № 393);
в) один місяць служби за півтора місяця: час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за переліком посад і на умовах, що визначаються Міністерством внутрішніх справ (абз. 27 пп. "в" п. 3 Порядку № 393 виключений постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 № 780).
28. Колегія суддів наголошує на тому, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу є Закон №    2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
29. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону №   2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
30. Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18.
У вищезазначеній постанові Судова палата сформувала наступні правові висновки: «В цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови №393».
31. У справі, яка розглядається, суди встановили, що з урахуванням періоду пільгової, вислуга років позивача складає 22 роки 08 місяців 08 днів.
32. Отже, з урахуванням правового висновку, наведеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а та постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправним оскаржуваного рішення відповідача щодо відмови позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
33. З урахуванням наведеного, колегія суддів не може погодитись із висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята без врахування висновків, викладених в постановах Верховного Суду у справах № 805/3923/18-а та №480/4241/18, що було підставою для відкриття касаційного провадження.
34. Отже, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
35. Відповідно до ст. 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
36. Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
37. Сплачений позивачем судовий збір за подання касаційної скарги в сумі 1984,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2022 скасувати.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 залишити в силі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 2598914295, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018)  на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1984,80 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.
Постанова суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                                                                        А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                                                                                             А.І. Рибачук

                                                                                                                                                                                               С.Г. Стеценко