УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/5231/22 Головуючий у 1-й інст. Волкова  Н.Я. 
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/5231/22 за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулося до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 13 вересня 2016 року ОСОБА_1 підписав угоду про акцепт публічної пропозиції АТ « Райффайзен Банк Аваль» про надання банківських послуг у порядку та на умовах, викладених у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ « Райффайзен Банк Аваль», які оприлюднені та знаходяться у вільному доступі на сайті банку www.aval.ua.
Окрім того, 24 жовтня 2019 року відповідач підписав заяву-договір про відкриття поточного рахунку в АТ « Райфайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ « Райффайзен Банк», згідно з якою банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 153414 грн. 07 коп., строком до 24 жовтня 2023 року, зі сплатою відсотків у розмірі 39,90 % річних.
Позивач вказує, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за цим кредитним договором, внаслідок чого станом на 7 серпня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 92998 грн. 30 коп., яка складається із заборгованості зі сплати тіла кредиту у сумі 89641 грн. 83 коп., а також заборгованості за відсотками у сумі 3356 грн. 47 коп.
Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 92998 грн. 30 коп.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з відповідача на користь АТ « Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 92998 грн. 30 коп. та 2481 грн. судового збору.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та направити справу до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
       Зокрема, зазначає, що на час укладення вказаного кредитного договору він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Надані позивачем кредитні кошти були витрачені ними в інтересах сім`ї, адже за рахунок цих коштів вони з дружиною разом відпочивали за межами України. Наявна в матеріалах справи виписка з банківського рахунку містить інформацію про здійснення ними розрахунків кредитними коштами за придбані у магазинах одяг, взуття, продукти харчування та інші товари, а також зняття ними готівки з терміналів.
       Окрім того, його колишня дружина за рахунок кредиту надала у позику своїй подрузі 10000 грн..
       Отже, предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості, яка є спільним зобов`язанням подружжя.
       Також вказує, що у провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області перебувала справа за його позовом до ОСОБА_2 про визнання вказаного боргу спільним зобов`язанням колишнього подружжя. У подальшому дана справа передана на розгляд до Рівненського районного суду Рівненської області.
       Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі за його позовом до ОСОБА_2 про визнання боргу за цим кредитним договором спільним зобов`язанням подружжя.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24 жовтня 2019 року відповідач підписав заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту « Кредит готівкою» №014-RO-82-37720107, за умовами якої позивач надав ОСОБА_1 кредит в сумі 153414 грн. 07 коп., строком по 24 жовтня 2023 року, зі сплатою відсотків у розмірі 39,90 % річних.
Сторони дійшли згоди, що відповідач зобов`язаний здійснювати погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, банк надав суду розрахунок, який містить інформацію про те, що відповідач належним чином не виконував кредитні зобов`язання за даною угодою, внаслідок чого станом на 7 серпня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 92998 грн. 30 коп., яка складається із заборгованості зі сплати тіла кредиту у сумі 89641 грн. 83 коп., а також заборгованості за відсотками у сумі 3356 грн. 47 коп.
9 серпня 2022 року позивач звернувся до ОСОБА_1 з письмовою вимогою про дострокове виконання грошових зобов`язань.
       Відповідно до статей 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За правилами статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У частині першій статті 638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав і обов`язків подружжя.
Отже, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.
У частині третій статті 61 СК України закріплена норма про те, що у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї ( частина четверта статті 65 СК України).
Тлумачення вказаних норм дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньої участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною ( боржником), за наявності двох умов: договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу ( боржника).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі №638/1823/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.
Отже, суди повинні досліджувати, чи були отримані грошові кошти в інтересах сім`ї та чи були вони використані в інтересах сім`ї, та чи підтверджено це відповідними доказами.
Частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до правил частин п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами на іншими учасниками справи.
Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Тягар доведення обгрунтованості заявлених вимог за загальним правилом процесуального закону покладається саме на позивача. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе обгрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що отримані відповідачем кредитні кошти були використані в інтересах сім`ї.
У підпункті 1.2.1 вказаного кредитного договору зазначено, що кредит надається з метою придбання відповідачем товарів ( робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або використанням обов`язків найманого працівника.
Підпунктом 4.1.2 договору також передбачено, що всі особи, в тому числі чоловік/дружина, які можуть заявити свої права на майно, яке буде набуте ними за час спільного проживання і належить їм разом з відповідачем на праві спільної сумісної власності, повідомлені про намір отримати кредит, здійснити страхування власного життя, здоров`я та працездатності на умовах, вказаних в заяві-договорі та, відповідно, надали свою згоду на підписання заяви-договору.
       Однак, саме лише зазначення у кредитному договорі про те, що дружина відповідача повідомлена про намір останнього отримати кредит та надала свою згоду на підписання заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту « Кредит готівкою», не є беззаперечним доказом того, що отримані ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 153414 грн. 07 коп. були витрачені в інтересах сім`ї. Без надання належних доказів на підтвердження використання таких коштів саме в інтересах сім`ї, вказана умова кредитного договору не може бути безумовною підставою для висновку про виникнення у подружжя солідарного обов`язку з повернення отриманих у кредит коштів.
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення вказаної заборгованості з відповідача.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не свідчать про наявність підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2023 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: