Ухвала
Іменем України
10 липня 2023 року
м. Київ
справа № 202/1949/21
провадження № 51-3080 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                          ОСОБА_1 , 
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на судові рішення щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Як убачається зі змісту долучених до касаційної скарги копій судових рішень, вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК) та виправдано її на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв`язку з недоведеністю того, що в її діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року щодо ОСОБА_5 залишено без зміни. 
Як убачається зі змісту матеріалів за скаргою, ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 травня 2023 року на підставі частини 1 статті 429 КПК, касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року щодо ОСОБА_5 залишено без руху. 
Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 червня 2023 року на підставі пункту 1 частини 3 статті 429 КПК повернуто касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на судові рішення щодо ОСОБА_5 . 
У повторній касаційній скарзі прокурор ставить питання про перевірку вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 у касаційному порядку, при цьому просить поновити строк на їх касаційне оскарження. 
Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів вважає, що вона підлягає поверненню з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини 2 статті 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Згідно з приписами частини 2 статті 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у статті 116 вказаного Кодексу.
Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу. Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов'язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію.
Так, ухвала Дніпровського апеляційного суду, якою залишено без зміни вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року щодо ОСОБА_5 , постановлена 20 лютого 2023 року, відтак, строк на касаційне оскарження вказаної ухвали закінчився 20 травня 2023 року. 
Реалізуючи своє право, передбачене статтею 425 КПК, прокурор, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, 12 травня 2023 року (тобто в межах 3-х місячного строку) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 . 
Однак, касаційну скаргу прокурора було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю його скарги вимогам частини 2 статті 427 КПК, якою передбачено, що у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначаються судові рішення, що оскаржуються, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Залишаючи без руху касаційну скаргу прокурора, Суд в ухвалі вказав на те, що у відповідності до положень частини 1 статті 424 КПК предметом перегляду суду касаційної інстанції в цьому випадку може бути вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року та ухвала Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року щодо ОСОБА_5 , або тільки ухвала Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, однак, у своїй касаційній скарзі прокурор просив скасувати вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, при цьому вимог щодо ухвали суду апеляційної інстанції не заявляв.
Вказані обставини позбавляли суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження та прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги прокурора. 
На виконання вимог вказаної ухвали Верховного Суду прокурор подав касаційну скаргу.
Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 червня 2023 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на судові рішення щодо ОСОБА_5 повернуто. 
Повертаючи касаційну скаргу прокурора, Суд в ухвалі вказав на те, що у вступній частині касаційної скарги на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, прокурор зазначив, що оскаржує вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року щодо ОСОБА_5 , у мотивувальній частині посилається на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, проте заявляє вимоги щодо скасування вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року щодо ОСОБА_5 .
В ухвалі також зазначено, що судом касаційної інстанції, з огляду на положення частини 1 статті 24, частини 6 статті 22 КПК, було створено необхідні умови для реалізації прокурором його процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, проте, враховуючи, що:
- касаційна скарга прокурора була залишена без руху саме у зв`язку з необхідністю уточнення вимог щодо рішення суду апеляційної інстанції;
- прокурором зазначено вимогу про скасування судового рішення, копія якого не додана до матеріалів кримінального провадження та яке відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та не заявлено вимог щодо скасування ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, копія якої була долучена до касаційної скарги; 
- чинними положеннями КПК не передбачено залишення без руху касаційної скарги, яка надійшла на усунення недоліків, - 
колегія суддів дійшла висновку про те, що прокурор не усунув недоліки, у зв`язку з чим касаційну скаргу прокурора було повернуто. 
При цьому, колегію суддів було враховано, що відповідно до положень, передбачених частиною 2 статті 433 КПК, суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Проте, зазначена у касаційній скарзі прокурора вимога про скасування, в тому числі, ухвали Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року (замість ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року) позбавляла суд касаційної інстанції, без погіршення становища особи, визначитися з предметом касаційного оскарження та провести розгляд з дотриманням вищезазначеного положення КПК. 
В подальшому, 26 червня 2023 року, прокурор повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить поновити строк на касаційне оскарження вироку Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2022 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року щодо ОСОБА_5 , мотивуючи своє клопотання тим, що прокурором дійсно було допущено технічні помилки в преамбулі та резолютивній частині касаційної скарги, в якій помилково зазначено, що оскаржується ухвала Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року, та яка, як зазначає прокурор, взагалі не існує, замість 20 лютого 2023 року, однак вірно зазначено унікальний номер справи та номер провадження. 
Також прокурор посилається на те, що в описовій та мотивувальній частинах касаційної скарги чітко зазначено, що оскаржується саме ухвала Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, крім того завірену належним чином копію вказаного судового рішення було долучено до первинної касаційної скарги. 
При цьому, посилаючись на те, що було допущено технічні помилки, які можливо виправити, а повернення касаційної скарги не позбавляє особу права повторного звернення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, вказує, що прокурором усунуто недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі від 22 травня 2023 року, у встановлений строк. 
При цьому, зі змісту наданих матеріалів за скаргою вбачається, що прокурор, вважаючи усунутими попередні недоліки, просить скасувати, в тому числі, вирок Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2022 року, проте до касаційної скарги додає копію вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року, а не копію вироку Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2022 року як зазначено у вимогах. 
Так, частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Разом з тим, поважність причин визначається слідчим суддею, судом у разі неможливості своєчасного подання скарги або іншого документа через стихійне лихо, катастрофу, хворобу, відрядження, трагічні та інші непередбачувані події в житті людини, а також будь-які інші обставини, що не дозволили учаснику процесу завчасно подати відповідний документ.
Також Суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Що стосується посилання прокурора на те, що в преамбулі та резолютивній частині касаційної скарги прокурором дійсно було допущено технічні помилки, зокрема помилково зазначено, що оскаржується ухвала Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року, однак вірно зазначено унікальний номер справи та номер провадження, а в описовій та мотивувальній частинах касаційної скарги чітко зазначено, що оскаржується саме ухвала Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, то вони фактично зводяться до наведення змісту допущених недоліків у касаційній скарзі, поданій на виконання ухвали Верховного Суду від 22 травня 2023 року про залишення без руху касаційної скарги прокурора. 
Водночас, клопотання прокурора не містить жодних переконливих доводів на обґрунтування підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, а також поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, при цьому враховуючи, що касаційну скаргу прокурора спочатку було залишено без руху, а в подальшому повернуто саме з підстав, на які прокурор посилається, обґрунтовуючи свою вимогу про поновлення строку, колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення клопотання та поновлення строку на касаційне оскарження.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
З урахуванням зазначеного касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Відмовити прокурору у кримінальному провадженні ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження судових рішень щодо ОСОБА_5 
Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                             ОСОБА_3