ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1170/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/3845/23 Категорія: на ухвалу 	Пироженко В.Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Матюха В.І.

учасники справи: 
заявник – ОСОБА_1 ;
представник заявника – адвокат Ковтун Андрій Володимирович;
представник стягувача ОСОБА_2 – адвокат Тарасенко Андрій Юрійович;
суб`єкт оскарження – Другий відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ); 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Другого відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Другого відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ), 

в с т а н о в и в: 

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2008 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» пеню за кредитним договором в сумі 5817,25 грн., понесені судові витрати у виді сплати судового збору в сумі 58,17 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., а всього 5905,42 грн. 
На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, на підставі якого Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за № 25793377. 
В подальшому 05 квітня 2011 року державним виконавцем накладено арешт на все його майно і оголошено заборону на його відчуження. 
20 квітня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, і заходи державного виконавця щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2022 року замінено стягувача ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на правонаступника ОСОБА_2 , отже, остання є новим стягувачем за вище вказаним рішенням суду.
Скаржник зазначає, що станом на 24 березня 2023 року будь-яких претензій морального чи матеріального характеру з приводу стягнення коштів за рішенням суду ОСОБА_2 до нього немає, що підтверджується її власноручно написаною розпискою від 24 квітня 2023 року.
Крім того, у розписці ОСОБА_2 просить зняти всі накладенні Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції арешти на ОСОБА_1 та виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 . 
Відділом ДВС йому було відмовлено у знятті арешту.
Скаржник просив суд визнати бездіяльність Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) щодо відмови в знятті арешту з його майна. Звільнити все його майно з-під арешту, який накладено у виконавчому провадженні за № 25793377, реєстраційний номер обтяження 11180972, та виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про нього.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року зобов`язано Другий відділ ДВС м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , який накладено у виконавчому провадженні за № 25793377, реєстраційний номер обтяження 11180972, та виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 .
Ухвала суду обґрунтована тим, щооскільки судом встановлено, що при поверненні виконавчого документа стягувачеві державним виконавцем не вирішено питання щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 , що є порушення прав останнього, тому дані обставини дозволяють суду дійти висновку про те, що вимоги скаржника є обґрунтованими та підлягають до задоволення в частині зняття арешту з майна.
Водночас суд прийшов до висновку, що не підлягають до задоволення вимоги скаржника в частині визнання протиправною бездіяльності Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) щодо відмови в знятті арешту з майна ОСОБА_1 , оскільки клопотання щодо зняття арешту останнього розглянуто та надано обґрунтовану відповідь, а також роз`яснено, що рішення прийняте за наслідками розгляду його звернення може бути оскаржено в порядку, визначеному чинним законодавством, натомість відмова ДВС скаржником не оскаржувалась, доказів оскаржування ним не надано, тому бездіяльності в діях державного виконавця суд не встановив.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, Другий відділ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 .
У апеляційній скарзі вказує, що станом на квітень 2012 року діяли положення ст. 47 Закону № 606-XIV, яка не передбачала зняття арешту при поверненні виконавчого документу стягувачу з підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Зазначає, що повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, та повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання.
Вважає, що розписка ОСОБА_2 від 24 березня 2023 року не є правовою підставою в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» для вчинення будь-яких дій щодо зняття арешту з майна та виключення з Єдиного реєстру боржників.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частин 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2008 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» пеню за кредитним договором в сумі 5817,25 грн., понесені судові витрати у виді сплати судового збору в сумі 58,17 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., а всього 5905,42 грн.
На виконання рішення суду Соснівським районним судом м. Черкаси 20 лютого 2009 було видано виконавчий лист 2-5692.
Постановою старшого державного виконавця Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ від 05 квітня 2011 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 25793377.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкт нерухомого майна щодо суб`єкта № 325519157 від 13 березня 2023 року, зокрема, постановою Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ від 05 квітня 2011 року у виконавчому провадженні № 25793377 накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 .
Постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ Ляховим Д.О. від 20 квітня 2012 року повернено виконавчий документ № 2-5692 стягувачеві ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, і заходи державного виконавця щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2022 року замінено стягувача ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на правонаступника ОСОБА_2 у цивільній справі № 2-5692/08 про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, ОСОБА_2 є новим стягувачем за вищевказаним рішенням суду.
ОСОБА_1 звертався до Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) з клопотання про зняття арешту з майна, однак, листом вказаного відділу ДВС від 06 квітня 2023 року № 22869 відмовлено у знятті арешту, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання в архіві відділу, фактична відсутність вказаного АСВП унеможливлює відновленню виконавчого провадження та проведенню по ньому будь-яких виконавчих дій, тому у посадових осіб Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) відсутні підстави для задоволення заяви.
Частково задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що при поверненні виконавчого документа стягувачеві державним виконавцем не вирішено питання щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 , що є порушення прав останнього, тому вимоги скаржника є обґрунтованими та підлягають до задоволення в частині зняття арешту з майна.
Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду, оскільки, як встановлено судом, постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ Ляховим Д.О. від 20 квітня 2012 року повернено виконавчий документ № 2-5692 стягувачеві ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, і заходи державного виконавця щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Відповідно до положень статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, в редакції, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документу, визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Статтею 50 вказаного Закону визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Отже, під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» 20 квітня 2012 року, у державного виконавця був відсутній обов`язок для зняття арешту з майна боржника на підставі наведених вище норм Закону.
Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року в редакції, чинній на час звернення скаржника до відділу ДВС із заявою про зняття арешту з майна, встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Судом першої інстанції правильно визначено, що в діях державного виконавця відсутня бездіяльність щодо відмови в знятті арешту з його майна, оскільки вимоги клопотання щодо зняття арешту останнього розглянуто та надано обґрунтовану відповідь.
Водночас суд безпідставно зобов`язав державного виконавця зняти арешт з належного скаржнику майна. Так, як вказано у відповіді відділу ДВС, виконавче провадження № 25793377 знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання в архіві відділу, а фактична відсутність вказаного АСВП унеможливлює відновлення виконавчого провадження та проведення по ньому будь-яких виконавчих дій.
Крім того, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року визначено, що про зняття арешту з майна державний виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, однак, на даний час у державного виконавці відсутні підстави для винесення вказаних постанов.
Враховуючи наведене, оскільки у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а на даний час виконавче провадження є знищеним, у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з належного скаржнику майна.
Колегія суддів звертає увагу, що у своїй скарзі крім положень статті 447 ЦПК України, ОСОБА_1 посилався і на положення статей 321, 391 ЦК України щодо захисту порушеного права власності, що є підставою для звернення із позовом, а не зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та постановлено ухвалу із неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для скасування ухвали суду із постановленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Другого відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) підлягає до задоволення, ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року –до скасування із прийняттям нового рішення про залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Другого відділу ДВС м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Керуючись статтями 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Другого відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) задовольнити. 
Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року скасувати та прийняти нове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Другого відділу ДВС м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 30 серпня 2023 року.
Судді