ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2023 р. 	Справа № 520/11629/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 01.03.23 року по справі № 520/11629/22
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головного управління ДПС у Харківській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України                     
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного як відокремлений підрозділ ДПС України, а саме: №30185-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 858,39 грн.; №30188-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 55,08 грн.; №30191-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 259,56 грн.; №30193-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 46783,09 грн.; №30197-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 8231,60 грн.; №30200-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 2457,90 грн.; №30201-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 888,01 грн.; №30203-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 12573,25 грн.; №30205-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 424,81 грн.; №30207-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 653,49 грн.; №30209-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 7293,15 грн.; №30210-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 106,83 грн.; №30212-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 2513,82 грн.  
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2023 року у справі № 520/11629/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без задоволення.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2023 року у справі № 520/11629/22 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції було безпідставно не застосовано до спірних правовідносин пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Вказує, що нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 є виробничими будівлями, призначеними для будівельної індустрії і тому належать саме до будівель промисловості. Зазначає, що 01.02.2018 року позивач передав увесь комплекс нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у безоплатне тимчасове користування для ведення господарської діяльності, основним видом господарської діяльності якої є виготовлення виробів із бетону для будівництва (код КВЕД 23.61). ФОП ОСОБА_2 використовує цей комплекс нежитлових будівель виробничих будинків для виробництва залізобетонних виробів для будівництва як і раніше, до моменту дарування цього нерухомого майна позивачу. Вважає, що вказані нежитлові складські приміщення взагалі не повинні оподатковуватися, податковим органом на вказані приміщення не повинен нараховуватися податок на нерухоме майно, оскільки ставка такого податку з таких допоміжних приміщень становить 0 відсотків.           
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником:
- комплексу будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 25789,70 м2; 
- іншi будiвлi за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею: 2214.50 м2; 
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 2668,50 м2;
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 602,40 м2;
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 156,60 м2;
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 11210,90 м2; 
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_1 , площею: 1972,60 м2; 
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_1 площею: 589,00 м2; 
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_1 площею: 25,60 м2;
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_1 площею: 101,80 м2; 
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_1 площею: 62,20 м2;
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_1 площею: 3013,00 м2; 
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_1 площею: 13,20 м2;
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_1 площею: 212,80 м2; 
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_1 площею: 1747,70 м2; 
- нежитлової будiвлі за адресою: АДРЕСА_1 площею: 205,70 м2.
29.05.2020 р. Головним управлінням ДПС у Харківській області були винесені податкові повідомлення – рішення про визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 р. на загальну суму 1790969,19 грн.: №0062876-5706-2031 на суму - 8583,86 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , площею 205,70 кв.м.; №0062877-5706-2031 на суму - 550,84 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , площею 13,20 кв.м.; №0062878-5706-2031 на суму - 2595,61 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , площею 62,20 кв.м.; №0062879-5706-2031 на суму - 467830,86 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , площею 210,90 кв.м.; №0062880-5706-2031 на суму - 69308,31 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , площею 2214,50 кв.м.; №0062881-5706-2031 на суму - 82316,60 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , площею 1972,60 кв.м.; №0062882-5706-2031 на суму - 24578,97 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 589,00 кв.м.; №0062883-5706-2031 на суму - 8880,14 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , площею 212,80 кв.м.; №0062884-5706-2031 на суму - 125732,49 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , площею 3013,00 кв.м.; №0062885-5706-2031 на суму - 83.517,38 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , площею 2668,50 кв.м.; №0062886-5706-2031 на суму - 4248,11 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , площею 101,80 кв.м.; №0062887-5706-2031 на суму - 6534,92 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , площею 156,60 кв.м.; №0062888-5706-2031 на суму - 72931,52 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , площею 1747,70 кв.м.; №0062889-5706-2031 на суму - 807153,14 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , площею 25789,70 кв.м.; №0062890-5706-2031 на суму - 1068,29 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , площею 25,60 кв.м.; №0062891-5706-2031 на суму - 25138,15 грн. за об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , площею 602,40 кв.м.
Позивач, не погодився із зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями, звернувся до суду з позовом. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 у справі № 520/2239/21, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 29.05.2020 №0062876-5706-2031 на суму сплати 7725,47 грн., від 29.05.2020 №0062877-5706-2031 на суму сплати 495,76 грн., від 29.05.2020 №0062878-5706-2031 на суму сплати 2336,05 грн., від 29.05.2020 №0062879-5706-2031 на суму сплати 421047,77 грн., від 29.05.2020 №0062881-5706-2031 на суму сплати 74084,40 грн., від 29.05.2020 №0062882-5706-2031 на суму сплати 22121,07 грн., від 29.05.2020 №0062883-5705-2031 на суму сплати 7992,13 грн., від 29.05.2020 №0062884-5706-2031 на суму сплати 113159,24 грн., від 29.05.2020 №0062886-5706-2031 на суму сплати 3823,30 грн., від 29.05.2020 №0062887-5706-2031 на суму сплати 5881,43 грн., від 29.05.2020 №0062888-5706-2031 на суму сплати 65638,37 грн., від 29.05.2020 №0062890-5706-2031 на суму сплати 961,46 грн., від 29.05.2020 №0062891-5706-2031 на суму сплати 22624,33 грн. Позов у решті вимог залишено без задоволення.
Відповідно до пп. 60.1.5 п. 60.1 ст.60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Згідно з п. 60.4 ст.60  Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу. 
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 у справі № 520/2239/21 податковим органом прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: №30185-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 858,39 грн.; №30188-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 55,08 грн.; №30191-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 259,56 грн.; №30193-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 46783,09 грн.; №30197-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 8231,60 грн.; №30200-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 2457,90 грн.; №30201-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 888,01 грн.; №30203-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 12573,25 грн.; №30205-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 424,81 грн.; № 30207-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 653,49 грн.; №30209-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 7293,15 грн.; №30210-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 106,83 грн.; № 30212-2415-2031 від 17.12.2021 на суму 2513,82 грн.
Відповідно до розрахунку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, судом встановлено, що при обчисленні суми податку, визначеного у оскаржуваних податкових-повідомленнях рішеннях, відповідачем застосовано ставку податку 0,1 % від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року.  
Позивач, не погоджуючись із податковими повідомленнями - рішеннями від 17 грудня 2021 року №30185-2415-2031 на суму 858,39 грн.; №30188-2415-2031 на суму 55,08 грн.; №30191-2415-2031 на суму 259,56 грн.; №30193-2415-2031 на суму 46783,09 грн.; №30197-2415-2031 на суму 8231,60 грн.; №30200-2415-2031 на суму 2457,90 грн.; №30201-2415-2031 на суму 888,01 грн.; №30203-2415-2031 на суму 12573,25 грн.; №30205-2415-2031 на суму 424,81 грн.; №30207-2415-2031 на суму 653,49 грн.; №30209-2415-2031 на суму 7293,15 грн.; №30210-2415-2031 на суму 106,83 грн.; №30212-2415-2031 на суму 2513,82 грн, звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не звільняється від сплати податку за об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299 та відповідний податок розрахований у відповідності до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017р. №542/17, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.  
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.1 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, а у силу положень пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
За правилом пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з пп. 14.1.129 та пп. 14.1.129-1. п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.
Відповідно до положень п.п.266.3.2 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
У відповідності до пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються, виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Згідно з пп. 266.6.1 п. 266.6 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Отже, для справляння податку у порядку ст. 266 Податкового кодексу України визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна (будівлі чи приміщення) як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є: 1) відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 2) місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі), 3) технічні характеристики об`єкта (тобто тип будівлі чи категорія будівлі, площа об"єкту тощо).
Ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у спірних правовідносинах деталізовані рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 р. №542/17, додатком 1 до якого станом на 01.01.2019 р. встановлено такі ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб: 1) будівлі готельні – 1 відсоток; 2) будівлі офісні – 1 відсоток; 3) будівлі торговельні – 1 відсоток; 4) гаражі – 0,1 відсотка; 5) виключений; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) – 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі – 0 відсотків; 8) інші будівлі – 0,1 відсотка. 
Колегія суддів зазначає, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 у справі № 520/2239/21, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2021 року, встановлено, що належні позивачу нежитлові приміщення розташовані за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, підлягають оподаткуванню саме за ставкою 0,1 % як за категорією «інші будівлі» відповідно до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягає доказуванню. 
Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справи, у які беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Крім того, колегія суддів встановила, що в рамках справи № 520/2239/21 розглядалось питання щодо звільнення від оподаткування позивача відповідно до пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Так, вищезазначеними рішеннями, що набрали законної сили, встановлено, що Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі №820/3556/17 сформовано наступний правовий висновок: "З урахуванням наведеного судова палата в цій справі вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа № 806/2676/17, що застосування підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувати новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду)."
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 24.03.2020 р. у справі №280/5332/18, де крім того, зазначено "Відмовляючи в позові, суд першої інстанції послався лише на ту обставину, що зазначена вище податкова пільга застосовується лише до промислових підприємств, які мають статус юридичних осіб. Втім, перебування нерухомого майна у власності фізичної особи не є перешкодою для застосування положень підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, у разі якщо такі об`єкти використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва. Разом з тим, у межах даної справи судами не встановлювалось, чи використовуються належні позивачу будівлі промислового складу саме в межах певного промислового виробництва. В той же час, позивач у апеляційній скарзі вказував на те, що впродовж 2017 року він мав статус фізичної особи-підприємця та використовував належне йому на праві власності нерухоме майно в межах власної господарської діяльності. Проте, таким доводам правова оцінка надана не була, чи така діяльність відноситься до видів промислового виробництва судами не встановлювалось".
Колегія суддів зазначає, що у межах справи №820/3556/17 Верховний Суд виходив із того, що сама лише ознака належності об`єктів нерухомого майна до категорії виробничих будівель не звільняє приватну особу від виконання податкового обов`язку з оплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
У межах справи №280/5332/18 Верховним Судом був деталізований раніше сформульований правовий висновок в аспекті обов`язковості з`ясування обставин реального використання об`єкту нерухомого майна у власній господарській діяльності приватної особи - власника, однак протилежне тлумачення суперечить меті запровадження пільги - покращення умов провадження господарської діяльності.
Передача власником об`єкту нерухомого майна у користування третім особам не здатна задовольнити цієї мети.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Додатковим підтвердженням правильності такого тлумачення є дії законодавця-Верховної Ради України, яким з 23.05.2020р. пп. “є” пп. 266.2.2 ст. 266 ПК України викладено у наступній редакції: “Не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B - F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку”.
З матеріалів справи встановлено, що об`єкти нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не використовуються особисто позивачем по справі у межах провадження власної господарської діяльності, а передані у користування іншим третім стороннім особам, що не заперечується сторонами.
Судовим рішенням у справі №520/2239/21 встановлено, що 01.02.2018 року позивач передав комплекс нежитлових будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 у безоплатне тимчасове користування згідно договору №3 позички нежитлового приміщення. Факт передання вказаного нерухомого майна підтверджується актом прийому-передачі майна до Договору №3 позички нежитлового приміщення від - 01.02.2018 року. Вказане нерухоме майно було передано ФОП ОСОБА_2 для ведення господарської діяльності, основним видом господарської діяльності якої є виготовлення виробів із бетону для будівництва (код КВЕД 23.61). ФО-П ОСОБА_2 використовує цей комплекс нежитлових будівель виробничих будинків для виробництва залізобетонних виробів для будівництва.
На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що комплекси нежитлових будівель і споруд виробничих будинків за адресою: АДРЕСА_1 використовуються у господарській діяльності іншими особами, а не позивачем у даній справі - ОСОБА_1 , що виключає можливість застосування податкової пільги у даному випадку.
Колегія суддів зазначає, що будь-яких виключних обставин, за яких позивач, надаючи в оренду нежитлові приміщення, які використовуються у підприємницькій діяльності іншими фізичними або юридичним особами, звільняється від оподаткування, правова позиція Верховного Суду у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17 не містить. Крім того, надання в оренду будівель промисловості не передбачає використання безпосередньо власником об`єкта нерухомості як виробничої одиниці у своїй господарській діяльності, а відтак і відсутні підстави для використання преференції, передбаченої пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Це означає, що у разі надання такої будівлі в оренду позивач є платником податку на нерухомість на загальних підставах. 
Колегія суддів вважає, що у змісті апеляційної скарги не викладено жодних доводів, які свідчать про незаконність та неправомірність дій контролюючого органу, які у свою чергу тягнуть за собою скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та звільнення позивача від обов`язку сплачувати податки, передбаченого Конституцією України. Позивач лише заперечує обов`язок з оплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, посилаючись на обставини, які вже спростовані рішенням суду, що набрало законної сили.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не звільняється від сплати податку за об`єкти нерухомого майна розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та відповідний податок правильно розрахований у відповідності до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017р. №542/17.
В силу ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. 
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки податкові повідомлення-рішення відповідача є відповідними критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, а також винесене в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, а тому підстави для їх скасувань відсутні.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2023 року у справі № 520/11629/22 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2023 по справі № 520/11629/22 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко