УХВАЛА
28 вересня 2023 року 
м. Київ
справа №640/11175/19
адміністративне провадження №К/990/32143/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В. Е., 
суддів - Губської О.А., Білак М.В.,
перевіривши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Мацедонської В.Е. та Мельник-Томенко Ж.М. у розгляді справи № 640/11175/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Прем`єр-міністра України Гройсмана Володимира Борисовича про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, 
УСТАНОВИВ:
22 вересня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга   ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі №640/11175/19.
За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями протоколом від 28 вересня 2023 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Мацедонській В.Е., суддям: Губській О.А., Білак М.В. 
Разом із касаційною скаргою скаржником подано заяву із процесуальних питань, в якій заявник просить відвести суддів Мацедонську В.Е. та Мельник-Томенко Ж.М. у разі їх призначення для розгляду вказаної справи № 640/11175/19.
У заяві ОСОБА_1 зазначає, що заявляє відвід суддям у зв`язку із упередженістю їх дій при винесенні ухвал від 08 червня 2023 року та від 09 серпня 2023 року про повернення касаційної скарги на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України. Так позивач категорично не погоджується із зазначеними ухвалами та вважає, що вони обмежують конституційне право позивача на доступ до правосуддя та перегляд постанови суду апеляційної інстанції у касаційному порядку. Крім того, заявник вказує, що суддею Мацедонською В.Е. не було розглянуто заяву, додану останнім до повторно поданої касаційної скарги. 
Оскільки суддя Мельник-Томенко Ж.М. не входить до складу визначеної автоматизованим розподілом судової справи колегії суддів, яким заявлено відвід, вирішення питання щодо його обґрунтованості підлягає розгляду лише щодо судді Мацедонської В.Е.        
Приписи частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.
У силу частини 4 статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Відповідно до частини третьої статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Згідно з частиною четвертою статті 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому     частиною першою     статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.
Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").
ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").
Проаналізувавши викладені у заяві позивача міркування та наведені доводи, Суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу судді Мацедонській В.Е. у цій справі, оскільки заява не містить посилань на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають можливість участі судді у розгляді цієї справи, відповідно до статей 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зміст заяви ОСОБА_1 про відвід судді Мацедонської В.Е. у розгляді справи №640/11175/19 не містить підстав, передбачених статтями 36, 37 КАС України, а зводиться до суб`єктивних припущень щодо упереджених дій судді, без наведення будь-яких обґрунтувань такої зацікавленості. При цьому, зі змісту заяви про відвід вбачається, що припущення щодо упередженості дій судді у заявника виникли після судового рішення, а саме - про повернення касаційної скарги від 09 серпня 2023 року (провадження № К/990/25557/23). Посилаючись на упередженість судді у зв`язку із винесенням вищевказаної ухвали, заявником не зазначено обставин, з якими закон пов`язує відведення суддів від розгляду справи. 
Фактично доводи заяви про відвід суддів зводяться до незгоди з постановленою ухвалою, однак за змістом частини 4 статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальним рішенням не може бути підставою для відводу.
Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді Мацедонської В.Е. у результаті розгляду цієї справи, або наявність обставин, які обґрунтовано викликають сумнів у їх неупередженості, із матеріалів касаційної скарги та доводів заяви про відвід не вбачається.
Враховуючи необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Мацедонській В.Е. питання про відвід судді відповідно до частини четвертої статті 40 КАС України підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України. 
Враховуючи викладене, керуючись статтями  36, 37, 40, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Заявлений ОСОБА_1 відвід судді Мацедонській В.Е. визнати необґрунтованим.
Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Мацедонської В.Е. передати для проведення автоматизованого розподілу щодо визначення судді для її вирішення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                      В. Е. Мацедонська
Судді                                                                                                          О. А. Губська
                                                                                                                   М. В. Білак