П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  727/3571/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Літвінова О.Г. 
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
25 липня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Курка О. П.  Боровицького О. А. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 батальйону 1 роти УПП в Чернівецькій області Грози Вікторії Володимирівни, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, 
В С Т А Н О В И В :
у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейської 1 бат. 1 роти УПП в Чернівецькій області Грози Вікторії Володимирівни та Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вказана постанова винесена відносно нього незаконно, а дії поліцейської є протиправними з огляду на те, що він під час керування транспортним засобом був пристебнутий паском безпеки. Разом з цим, після зупинки автомобіля на вимогу поліцейської він відстебнув ремінь безпеки з метою зручності спілкування та взаємодії (виконання законних вказівок, передавання на огляд документів тощо) з представником правоохоронного органу.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалою суду від 17 липня 2023 року в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 31.03.2023 року поліцейською 1 бат. 1 роти УПП в Чернівецькій області Гроза В.В. була винесена постанова серія ЕАС №6762016 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. в зв`язку з тим, що останній 31.03.2023 року, о 21 год. 02 хв. у м.Чернівці, по вул.Головна, 20, керував транспортним засобом та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП.
Вважаючи прийняту постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду для її скасування.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданий представником відповідача відеозапис на підтвердження вчинення вказаного у оскаржуваній постанові правопорушення підтверджує, що позивач не вчиняв будь-яких маніпуляцій щодо від`єднання ременя безпеки перед виходом з транспортного засобу. При цьому, під час розмови з працівником поліції, позивач не був пристебнутий ременем безпеки. Надані відповідачем докази на підтвердження правомірності винесення оскарженої позивачем постанови є належними, достовірними та достатніми доказами у розумінні статей 73, 75, 76 КАС України.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про Національну поліцію" поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно із п.8 ч.1 ст.23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Положеннями ч.5 ст.121 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За приписами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно із ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо протиправності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів враховує наступне.
Так, на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови представником відповідача долучено до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського Грози В.В. 
Судом апеляційної інстанції було оглянуто вказаний відеозапис та підтверджено, що зупинку позивача було здійснено екіпажем патрульної поліції УПП в Чернівецькій області, до складу якого входила, згідно наявних відеоматеріалів, відповідач. Так, на вказаному відеозаписі зафіксовано, як працівник поліції представилась водію, пояснила причину зупинки та порушення ПДР, провела від імені органів Національної поліції, в межах наданих повноважень, розгляд справи про адміністративне правопорушення. Більше того, у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, здійснила розгляд справи на місці вчинення правопорушення в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Було оголошено, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, також ОСОБА_1 було  роз`яснено його права та обов`язки. 
Відтак колегія суддів відкидає за безпідставністю посилання апелянта на те, що йому не було його права, оскільки вказаний відеозапис спростовує дані твердження. 
Крім твердження апелянта про те, що йому також не було забезпечено реалізацію його права на отримання правової допомоги суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки така позиція ґрунтується виключно на помилковому трактуванні положень ст.268 КУпАП, оскільки позивач безпідставно ототожнює своє право на отримання правової допомоги з обов`язком відповідача забезпечити йому участь/консультацію такого адвоката під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.
Судовою колегією враховується, що санкція ч.5 ст.122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Отже, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а тому подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Водночас, судова колегія звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.
Більше того, матеріалами справи не підтверджується позиція апелянта, що під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП поліцейським 1 батальйону 1 роти УПП в Чернівецькій області Грозою В.В. вчинялися будь-які дії, які б могли трактуватися колегією суддів як перешкоди у реалізації позивачем права на отримання позивачем правової допомоги.
Згодом, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейська повідомила, що буде винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Тобто, працівником органів і підрозділів Національної поліції, розгляд справи здійснено відповідно до покладених на нього повноважень та у відповідності із передбаченою законодавством процедурою.
Крім того, постанова про накладення адміністративного стягнення, містить інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння ним правопорушення, а тому відповідає загальним вимогам, встановленим ч.2 ст. 283 КУпАП.
Стягнення за адміністративне правопорушення накладено на позивача відповідно до ст. 33 КУпАП та у межах, передбачених санкцією ч.5 ст. 121 КУпАП.
Крім того, на вказаному відеозаписі зафіксовано період від моменту зупинки транспортного засобу, розгляду справи про адміністративне правопорушення до вручення копії постанови, чим було завершено розгляд справи, а тому відеозйомка велася безперервно та містить необхідну доказову інформацію у справі.
Колегія суддів також підтверджує висновок суду першої інстанції, що на вказаному відеозаписі не зафіксовано будь-яки маніпуляції позивача щодо від`єднання ременя безпеки перед виходом з транспортного засобу. При цьому, як під час зупинки транспортного засобу, так і під час розмови з працівником поліції, позивач не був пристебнутий ременем безпеки.
Зважаючи на вищевикладене, а також на наявні у справі докази суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Слід додатково зазначити, що відзив на адміністративний позов, до якого було долучено докази на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, підписаний Михайлом Коновчуком і на підтвердження своїх повноважень надано належним чином завірену копію довіреності, видану Департаменту патрульної поліції, що в повній мірі спростовує усі доводи апеляційної скарги щодо надсилання і підписання даного відзиву неповноважною особою. 
Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на довільному трактуванні позивачем норм матеріального та процесуального права та спрямована виключно на уникнення відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП, а відтак не потребує детальної відповіді на кожний аргумент, оскільки не спростовує правомірності винесення оскаржуваної постанови. 
Положення ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 червня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Курко О. П.    Боровицький О. А.