Справа № 306/180/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       03 серпня 2023 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
       суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.
       з участю секретаря судового засідання: Сливка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Свалявського районного суду від 05 грудня 2019 року ухваленого головуючим суддею Уліганинець П.І. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) подало вказаний позов до суду посилаючись на те, що 30 червня 2011 року відповідач звернувся до нього з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від цієї ж дати. Ця заява, за твердженням позивача, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між Банком і відповідачем Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Відповідно до умов ст.ст. 207, 634, 638, 639 та 642 Цивільного кодексу України, Банк вважає, що підписанням вказаної заяви доводиться укладення між сторонами договору в письмовій формі та ознайомлення відповідача з його умовами. На підставі вказаної заяви ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначив, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, а тому з посиланням на умови Договору та статті 509, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 617, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість станом на 27.11.2018 в сумі 41 951,35 грн. 

Рішенням Свалявського районного суду від 05 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту в розмірі 5765,03 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

На зазначене рішення Банком подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, апелянт просить скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у стягненні заборгованості з відсотків та неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір між апелянтом та позивачем було укладено у встановленому законом порядку, договір є обов`язковим для виконання. Позивач виконав свої зобов`язання по договору, і у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань по договору, відповідач повинен погасити заявлену Банком заборгованість по договору кредиту. Вказує, що Банком доведено факт укладення договору в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, а відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, у мовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. При цьому посилається на підписання відповідачем Довідки про умови кредитування в якій зазначені всі істотні умови кредитного договору.

Згідно листа Свалявського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Мукачівському району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано-Франківськ) від 30.07.2020 за № 679/22.10-32 - відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 про що свідчить актовий запис про смерть № 2 складений 06.02.2020 р. виконавчим комітетом Голубинської сільської ради, Свалявського району, Закарпатської області, Т.1, а.с. 195.

Листом Свалявського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано-Франківськ) від 06.04.2022 за № 188/24.6-31 повідомлено про наявність актовий запис про шлюб № 47 від 21.05.1988 року складеного відділом ДРАЦС Свалявського РУЮ Закарпатської області на громадян ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Т.1, а.с. 245.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11 липня 2022 року залучено до участі в цій справі як правонаступника відповідача ОСОБА_2 його дружину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Т.1, а.с. 248.

ОСОБА_1 повторно не з`явились у судове засідання та не повідомила суд про причини неявки та їх поважність.
Згідно пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
       Як вбачається з Довідки Укрпошти про причини повернення/досилання від 13.06.2023, судова повістка про виклик ОСОБА_1 в судове засідання на 03.08.2023 р. о 09:30 год. к.ч. яке відбудеться в приміщенні Закарпатського апеляційного суду не вручена адресату по причині відсутності за вказаною адресою. Згідно телефонограми співробітника АТ «Укрпошта» вручити судову повістку ОСОБА_1 не представилось можливим так-як остання за повідомленням родичів перебуває за кордоном.
       За змістом ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
       А відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
       На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.
       Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
       Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
       Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
       З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що сторони надали усі докази, які вважали за потрібне надати суду, тож такі у їх сукупності дозволяють суду вирішити заявлені позовні вимоги. Наведене на думку колегії суддів з приводу розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах. 
       А звідси, колегія суддів вважає що згідно приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка ОСОБА_1 , не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відсотків та неустойки, то апеляційний суд, в силу приписів ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Задовольняючи позов лише частково, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору саме на таких умовах, не доведено всіх істотних умов договору, а отже, відсотки та неустойка не можуть бути стягнуті. Суд вважав, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість по тілу кредиту у розмірі 5.765,03 гривень.

Однак, апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, в матеріалах справи наявна «Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», яку 30 червня 2011 року підписав ОСОБА_2 (Т., а.с. 10). Відповідно до цієї заяви відповідач погодився, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг.

Цього ж дня ОСОБА_2 підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою визначено базову процентну ставку в місяць; розмір щомісячних платежів та термін їх внесення; комісія за зняття готівки у касі та банкоматах; пеню за невчасне погашення заборгованості; штраф при порушенні термінів платежів; та інші умови кредитного обслуговування, Т.1, а.с. 11, 198.

Також до позовної заяви додані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Т.1, а.с. 12, 13-22.

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_2 станом на 27.11.2018 року складала 41 951,35 грн., з яких: 5765,03 грн. - тіло кредиту, 5977,78 грн. - відсотки, 27 734,67 грн. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1973,87 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-9).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно абзацу першого частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначено в частинах один, два статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відтак, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність обумовлених у письмовому вигляді умов договору відносно розміру відсотків та неустойки є помилковим, оскільки, відповідач, підписуючи 30 червня 2011 року анкету-заяву, також підписав довідку про ознайомлення із умовами кредитування, в якій визначено розміри відсотків та неустойки, тобто відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання, а тому висновки суду про недоведеність укладення між сторонами договору - є безпідставними.

Тому, апеляційний суд вважає, що матеріалами справи встановлена наявність кредитних правовідносин між сторонами та наявність заборгованості у відповідача перед позивачем. 

Долучений банком розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору, узгоджується за наданою банком випискою з рахунку ОСОБА_2 (а.с.56-59), та зважаючи на відсутність жодних заперечень відповідача щодо його правильності, такий слід взяти до уваги.

Відтак, апеляційний суд вважає, що позов АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення відсотків за користування кредитними грошовими коштами є належним чином обґрунтований.

У суді першої інстанції відповідачем заявлялось клопотання та подана заява про застосування строків позовної давності до заявлених вимог, Т.1, а.с. 44, 45.

З цього приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити те, що згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25.03.2019 року (а.с.54) за договором з ОСОБА_2 б/н від 30.06.2011 року кредитна картка перевипускалася до останнього дня 01.2019 року. Вказане узгоджується з іншою довідкою АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що у квітні 2015 року картка ОСОБА_2 перевипускалася з остаточним терміном дії 01/19 (а.с.83). 

Той факт, що ОСОБА_2 отримував кредитні картки є відомості у виді здійснення фотознімків останнього з кредитною карткою в руці, які зроблено у відділенні банку, Т.1, а.с. 93-94, 95-96, 110-111, 112-113. Також, як слідує з виписки з рахунку заборгованості ОСОБА_2 , останній активно користувався карткою аж по 28 липня 2017 року, коли востаннє поповнив картку на суму 300,00 грн., Т.1, а.с. 8-9.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувшись 30.01.2019 року до суду з даним позовом не пропустив загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитними грошовими коштами.

В той же час, позовна вимога про стягнення пені у сумі 27.734,67 грн. виходить за межі спеціальної позовної вимоги в один рік.

Так, частиною один та пунктом один частини другої статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позаяк АТ КБ «ПриватБанк» звернувся у суд з позовом 30.01.2019 року, а звідси, нараховану пеню за несвоєчасне погашення заборгованості необхідно стягнути за один рік, а саме з 31.01.2018 року по 30.01.2019 року. 

Відтак, з ОСОБА_2 підлягає стягненню грошова сума 1.105,71 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості, відповідно до нарахованих сум, які зазначені у виписці з рахунку заборгованості ОСОБА_2 , Т.1, а.с. 9.

У задоволенні решти розміру вимог про стягнення пені, слід відмовити позивачу за безпідставністю таких вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав колегії суддів для висновку, що судове рішення суду першої інстанції в іншій частині заявлених вимог є таким, що не відповідає обставинам справи та чинним нормам законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

А звідси, дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що в частині заявлених вимог про стягнення відсотків та пені, які суд першої інстанції відхилив, таке підлягає скасуванню, шляхом часткового їх задоволення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Але ж пред`являючи позов, Банк як юридична особа повинен був сплатити 1,5% судового збору від ціни позову (це 419,51 грн.), однак не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 1921,00 грн. (на 01.01.2019 року). А за подачу апеляційної скарги Банк повинен був сплатити 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви і це становить 2881,50 грн.

Зазначене вказує на те, що хоч апеляційний суд і частково задовольнив позовні вимоги на загальну суму 7.083,49 грн. Але ж при зверненні позивача у суд з позовом на загальну суму 41.951,35 грн. з цієї суми апеляційним судом задоволено позовні вимоги на суму 7.083,49 грн., що становить 18,24% від заявленої вимоги.

А звідси, з суми 4.802,50 (1921 + 2881,50) грн. судового збору на користь позивача із відповідача підлягає стягненню тільки сума 525,59 грн. (18,24%). 

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи є частково слушними, які в частині вимог спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню згідно приписів частин 1 статті 376 ЦПК України, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню в частині відхилених позовних вимог.

Враховуючи на ведене та керуючись вимогами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2019 року в частині відхилених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та нарахованої пені скасувати та постановити у цій частині вимог у даній справі постанову про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, Україна грошову суму у розмірі 5.977,78 гривень, нарахованих відсотків за користування кредитом; у розмірі 1.105,71 гривень, нарахованої пені та судові витрати у розмірі 525,59 гривень, судового збору за подання апеляційної скарги. 

У решті розміру вимоги по нарахованій пені, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 14 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: