ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7010/23 Справа № 175/2504/13 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ребров С.О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
        за участю секретаря судового засідання – Лопакової А.Д. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: директор Департаменту ДВС МЮ України Кисельов М.Є. на рішення-постанову директора Департаменту ДВС Кисельова М.Є. №1/20.3-20/22 від 13 січня 2022 року, -
В С Т А Н О В И ЛА :
       У січні 2022 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на рішення-постанову директора Департаменту ДВС Кисельова М.Є. №1/20.3-20/22 від 13 січня 2022 року, заінтересована особа: директор Департаменту ДВС МЮ України Кисельов М.Є., де просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича №1/20.3-20/22 від 13.01.2022 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №41936000 за скаргою ОСОБА_1 від 05.05.2018 «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І., від 23.06.2017»; зобов`язати директора ДВС Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.05.2018 «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І., від 23.06.2017», за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05.05.2018 прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 .
       Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: директор Департаменту ДВС МЮ України Кисельов М.Є. на рішення-постанову директора Департаменту ДВС Кисельова М.Є. №1/20.3-20/22 від 13 січня 2022 року – відмовлено.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       Постановою Верховного Суду від 07 червня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково. 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для її задоволення, оскільки оскаржувана постанова хоча і стосуються виконавчого провадження за участю ОСОБА_1 , як сторони виконавчого провадження, проте, цим рішенням права та обов`язки скаржника не порушуються.
       Однак, колегія суддів вважає, що судове рішення прийнято з порушенням норм процесуального права. 
Так, згідно зі статтею 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим судом.
Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 450 ЦПК України визначено порядок розгляду скарги, відповідно до якого скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
При цьому, відповідно до ч.1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Частиною 2 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
За умовами частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Частинами 3-4 статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо повідомлення скаржника ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання, що є порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
Розглядаючи скаргу, колегія суддів вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити, з наступних підстав. 
       Встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 41936000 з примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.12.2013 № 2-175/2504/13-ц про «Зобов`язання начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області П`ятницького Андрія Васильовича розглянути скаргу ОСОБА_1 від 06.04.2013 в частині ненадання начальником Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Неклесою М.М. відповіді на заяву від 09.02.2013 та письмово повідомити його про результати розгляду скарги в цій частині.
       08.02.2014 державним виконавцем Відділу Попівим Р.І. у відповідності до статей 17, 19, 21, 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 41936000, копії якої направлено сторонам.
       Листом Управління ДВС Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 14.03.2014, за підписом начальника Управління П`ятницького А.В., повідомлено відділ про те, що на виконання зазначеного рішення суду, за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 від 06.04.2013, на адресу скаржника 08.05.2013 направлено змістовну відповідь.
       Враховуючи викладене, керуючись пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV, державним виконавцем Попівим Р.І. 31.03.2014 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.
       Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2014 у справі № 4с-175/1731/14 постанову про закінчення виконавчого провадження від 31.03.2014 скасовано, у зв`язку із чим, керуючись статтею 51 Закону № 606-XIV, 12.11.2014 державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.
       03.12.2014 до відділу надійшов лист управління ДВС Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, яким повідомлено, що Управлінням на виконання вимог вищезазначеного виконавчого документа розглянута скарга ОСОБА_1 від 06.04.2013 року в частині ненадання начальником Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Неклесою М.М. відповіді на заяву від 09.02.2013 року.
       Зазначеним листом повідомлено, що за результатами розгляду скарги та у доповнення до раніше наданої відповіді від 08.05.2013 за вихідним № Л-972-Ф2 на адресу ОСОБА_1 17.11.2014 за вихідним № Л-972-02 направлено відповідь.
       Керуючись пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV, державним виконавцем Попівим Р.І. 23.12.2014 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням.
       В подальшому, у зв`язку із розглядом скарги ОСОБА_1 від 05.04.2017, директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщуком Д.В., здійснено перевірку законності виконавчого провадження, за результатами якої винесено постанову від 26.05.2017 № 3.
       На виконання постанови директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщука Д.В., постановою начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І.І. від 23.06.2017 скасовано постанову державного виконавця відділу Попіва Р.І. про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2014 року.
       Керуючись вимогами частини першої статті 41 Закону № 1404-VIII, 26.06.2017 державним виконавцем відділу Мазуром Г.І. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження до відома.
       08.09.2017 року на виконання постанови про відновлення виконавчого провадження до Відділу надійшов лист начальника Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П`ятницького А.В. від 17.08.2017 № 18741/02-63/4220, яким повідомлено про виконання рішення суду в повному обсязі, а саме: Управлінням розглянуто скаргу ОСОБА_1 від 06.04.2013 в частині ненадання начальником Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Неклесою М.М. відповіді на заяву від 09.02.2013, за результатами розгляду якої на адресу ОСОБА_1 направлено відповідь від 08.05.2013 за вих. № Л-972-02. Також, до раніше наданої відповіді управлінням листом від 17.11.2014 за вих. № Л-972-02 надано додаткову відповідь з даного питання.
       Враховуючи викладене, керуючись пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, державним виконавцем Мазуром Г.І. 14.09.2017 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.
       Проте, ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.10.2017 №175/3238/17 визнано неправомірною постанову відділу про закінчення виконавчого провадження №41936000 від 14.09.2017 року.
       Керуючись вимогами частини першої статті 41 Закону № 1404-VIII, державним виконавцем Мазуром Г.І. 12.04.2018 винесено постанову про відновлення виконавчого провадження, копію якої листом від 13.04.2018 направлено сторонам виконавчого провадження та до суду для отримання виконавчого листа на виконання.
       На виконання цієї постанови Управлінням ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області листом від 29.05.2018 № Л-972- 02, повідомлено, що на адресу стягувача рекомендованим листом направлено постанову про результати перевірки виконавчого провадження від 29.05.2018 №58/2018, яку винесену за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 06.04.2013 в частині ненадання начальником Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Неклесою М.М. відповіді на заяву від 09.02.2013 року.
       Ураховуючи викладене, керуючись вимогами пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, державним виконавцем Мазуром Г.І. 11.07.2018 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
       Дана постанова чинна та в установленому законом порядку не скасована.
       Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
       Згідно з пунктом 9 частини 3 статті 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
       Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
       Згідно статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
       Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012).
       Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон) начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
       Абзацом четвертим частини третьої цієї статті Закону передбачено, що керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
       Отже, чинним законодавством не передбачено скасування керівником вищого органу державної виконавчої служби процесуальних документів, винесених державним виконавцем, під час проведення перевірки законності виконавчого провадження.
       Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону лише визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій в порядку, встановленому законом.
       З огляду на те, що пунктом 4 постанови директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.05.2017 № 3, серед іншого, доручено начальнику відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо приведення виконавчого провадження у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження», та враховуючи положення вищезазначених норм чинного законодавства, постанова начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевської І.І. від 23.06.2017 є такою, що не суперечить вимогам чинного законодавства.
       Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
       У відповідності до абзацу третього частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
       Пунктом 1 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 визначений перелік осіб, які наділені повноваженнями перевірити законність виконавчого провадження.
       Посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи (п. 2 розділу ХІІ наказу 512/5).
       Перевірка законності виконавчого провадження посадовими особами, зазначеними в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, проводиться на підставі матеріалів виконавчого провадження або їх копій, які підлягають витребуванню з відповідного органу державної виконавчої служби. Про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів відповідною посадовою особою виноситься вмотивована постанова (п. 3 розділу ХІІ наказу 512/5).
       Відповідно до абзацу дев`ятого пункту 7 розділу ХІІ якщо посадовою особою, зазначеною в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому пункту 1 цього розділу, прийнято рішення про скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених у виконавчому провадженні в резолютивній частині постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, зазначається постанова або документ, який скасовується (частина, яка скасовується).
       Виходячи з положень абзацу другого частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання, виключно начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець має право своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем.
       Відповідно до статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.
       Відповідно до чинного законодавства України в сфері примусового виконання рішень, право на скасування рішень, вчинених державним виконавцем, має його безпосередній керівник, а також суд в рамках судового контролю за виконанням судових рішень.
       Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України "Про виконавче провадження" передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
       Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено,що відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника. На підставі статті 8 Закону про виконавче провадження сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.
       Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».
       Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. За своєю суттю ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).
       Враховуючи зазначене, у задоволенні скарги слід відмовити, оскільки оскаржувана постанова хоча і стосуються виконавчого провадження за участю ОСОБА_1 , як сторони виконавчого провадження, проте, цим рішенням права та обов`язки скаржника не порушуються.
       Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
       Враховуючи вищевикладене, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити. 
       Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
       Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року — скасувати.
       У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: директор Департаменту ДВС МЮ України Кисельов М.Є. на рішення-постанову директора Департаменту ДВС Кисельова М.Є. №1/20.3-20/22 від 13 січня 2022 року — відмовити.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: