ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5246/23 Справа № 201/10022/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:        
головуючої судді Канурної О.Д.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання: Усик А.Д. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат та відшкодування моральної шкоди (суддя першої інстанції Ткаченко Н.В.),-
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат та відшкодування моральної шкоди.
       В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в будинку, де він мешкає, для опалення є газова котельня. У зв`язку з тим, що котельна працювала погано, позивач був вимушений 24.11.2022 року переселитися до готелю, де за кожен день перебування він сплачував 450,00 грн. За нормативами температура в квартирах не повинна бути нижчою за 16 градусів, але в квартирі позивача температури не піднімається вище 13 градусів. Звернувшись до ділянки № 2 КП «Теплоенерго» ДМР із усною скаргою на відсутність контролю за роботою котельні, позивач отримав усну відповідь щодо належного стану опалення будинку, де він мешкає. 05.12.2022р. позивач також намагався подати письмову скаргу, але її відмовились приймати з надуманих підстав. 06.12.2022р. позивач звернувся до працівника котельні з вимогою краще топити, оскільки в будинку холодно, але жодних дій не було вчинено та в його квартирі все також було 13 градусів. 07.12.2022р. позивач повторно звертався до котельної, але жодних позитивних результатів його візити не принесли. Оскільки з вини відповідача позивач був вимушений переселитися до готелю, це порушило його звичний спосіб життя, викликало значні хвилювання та переживання, що в свою чергу завдало великої моральної шкоди. Позивач є людиною похилого віку, порушення його прав триває. 
       На підставі наведеного, позивач просив суд визнати названі дії КП «Теплоенерго» неправомірними, зобов`язати його у найкоротчий термін привести роботу котельні його будинку до її первісного стану, згідно з існуючими температурними нормами для квартир, стягнути з відповідача на його користь оплату готелю у розмірі 450,00 грн. за кожен день проживання в ній з 24 листопада та до закінчення розгляду справи/або дати нормалізації опалення, якщо це буде раніше/та відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн.
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат та відшкодування моральної шкоди, відмовлено.
       Із рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги: визнати названі дії КП «Теплоенерго» неправомірними, зобов`язати відповідача у найкоротчий термін привести роботу котельні його будинку до її первісного стану, згідно з існуючими температурними нормами для квартир, стягнути з відповідача на його користь оплату готелю у розмірі 450,00 грн. за кожен день проживання в ньому з 24 листопада та до закінчення розгляду справи/або дати нормалізації опалення, якщо це буде раніше/та відшкодувати моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 100000,00 грн.
       В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, розглянуто не повно, без всебічного розгляду, необ`єктивно та упереджено.
       Так, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції в рішенні посилається на законодавство та правові акти про житлово-комунальні послуги щодо теплопостачання будинків, які не мають відношення до справи, а лише регулюють позасудовий розгляд таких спорів. Крім того, вказаними юридичними нормами не передбачено обов`язковість направлення претензії до подання позову до суду. Разом з тим, позивачем вчинялись дії щодо досудового врегулювання спору.
Також, позивач ОСОБА_1 зауважує, що судом йому було відмовлено у витребуванні доказів щодо звернення із заявою та скаргою до відповідача з підстав того, що вони не стосуються предмету спору, проте, позивач не погоджується з такими висновками суду, оскільки вважає, що вони прямо стосуються щодо предмету спору та можуть бути доказами у справі. Крім того, судом першої інстанції на думку позивача було безпідставно відмовлено і в інших його клопотання про витребування доказів.
Апелянт вважає безпідставними посилання суду в рішенні стосовно відсутності претензії від інших мешканців будинку, оскільки це не спростовує обставин, на які посилався позивач у своєму позові, як на підстави позову.
Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що судом було допущено порушення норм процесуального права, яке полягає в тому, що розгляд справ, в яких є вимога про відшкодування моральних збитків, слід проводити лише в засіданні з викликом сторін. А також стосовно вказаного посилається на висновки викладені в постанові Верховного суду від 16.11.2022 року у справі № 200/1528/16, однак, судом було здійснено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, що в свою чергу призвело до позбавлення позивача процесуальних прав, встановлених ст. 43 ЦПК України.
Апелянт зазначає про те, що судом при розгляді справи не було встановлено обставини, які мають значення для розгляду справи та зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, а також, судом не надано належної правової оцінки доказам у справі.
Також, апелянт зауважує, що відповідач по справі не надав до суду будь-яких доказів, які б спростовували обставини, на які він посилається у своєму позові.
       24 квітня 2023 року справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
       Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги відповідачу у справі було надіслано засобами поштового зв`язку та на електронну пошту, а позивачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження засобами поштового зв`язку.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.
22 травня 2023 року від ОСОБА_1 надійшли пояснення на апеляційну скаргу.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2023 року цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат та відшкодування моральної шкоди, призначено до розгляду в приміщенні Дніпровського апеляційного суду за правилами загального позовного провадження.
В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 09.08.2023 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 135).
Заслухавши головуючого суддю, пояснення представника відповідача - Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.        
       Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається із частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що в задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання дій Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, слід відмовити у зв`язку з недоведеністю.
Дніпровський апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 38 – 39) щодо низької температури в квартирі позивача не є належним доказом порушення відповідачем правил надання послуг, оскільки в цих заявах не зазначено номер квартири, до якої заходили особи (з огляду на те, що позивач посилається на відсутність належного опалення в двох квартирах), в які саме дні та години особи були присутні в квартирі позивача та яким чином було проведено заміри температури.
Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що посилання суду першої інстанції на законодавство та правові акти про житлово-комунальні послуги (в частині обігріву будинку) відношення до справи не мають, а лише регулюють позасудовий розгляд таких спорів, є безпідставними, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Як вбачається із частини 1 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. 
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини 3 вказаної вище статті, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом першої інстанції встановлено, що 05.12.2022р. ОСОБА_1 звернувся до виконкому Дніпровської міської ради із скаргою, в якій зазначає, що котельня, яка опалює будинок позивача, дає мало тепла у квартири, температура повітря знижується до 13 градусів, мешканці мерзнуть, а деякі почали хворіти. З приводу поганого опалення, позивач неодноразово звертався в котельну і на ділянку КП «Теплоенерго» ДМР, що знаходиться порядок з будинком, через дорогу, проте результати його звернення не мали, працівники котельні зазначили, що виконують вказівки міської ради по економії газу. Просив вжити термінових заходів щодо покращення опалення будинку і надати йому письмову відповідь 
Листом від 23.12.2022р. КП «Теплоенерго» ДМР повідомило позивача, що за адресою: АДРЕСА_1 котельня працює згідно нормативного графіку та температури зовнішнього повітря, подача теплоносія на будинок відбувається в повному обсязі. Станом на 29.12.2022р. від інших споживачів будинку скарг на опалення не надходило.
Зі змісту службової записки заступника директора з виробництва від 24.01.2023р. вбачається, що з початку опалювального сезону 2022-2023р. на підприємство з житлового будинку по АДРЕСА_1 надійшла одна скарга через Департамент благоустрою та інфраструктури ДМР від ОСОБА_1 та станом на 19.01.2023р. від інших споживачів будинку скарг на якість опалення не надходило.
Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно вказав, що сусіди заміряли температуру в його квартирі без участі представника КП «Теплоенерго» та інших організацій і вважає, що його заяви є доказами у справі, є безпідставними, виходячи з наступного. 
У преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами) вказано, що цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
      Частиною 1 статті 27 вказаного вище Закону передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, у разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг.
Як вбачається із частини 3 статті 27 вказаного вище Закону, порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частиною 4 статті 27 вказаного вище Закону, за результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).
Як вбачається із частини 5 статті 27 вказаного вище Закону, виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача.
Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.
Частиною 1 статті 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що оформлення претензій споживачів у багатоквартирному будинку здійснюється в порядку, передбаченому статтею 27 цього Закону, з урахуванням особливостей, передбачених цією статтею.
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, що надаються у багатоквартирному будинку на підставі індивідуальних договорів, виклик виконавця для перевірки кількості та якості наданих комунальних послуг, підписання акта-претензії, відібрання проб здійснюються співвласником - стороною договору або його представником.
На вимогу співвласника - сторони договору в перевірці кількості та якості наданих комунальних послуг беруть участь представник об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель, якщо управління багатоквартирним будинком здійснює відповідно об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель, які в такому разі також підписують акт-претензію.
Із матеріалів справи вбачається, що 05.12.2022 року позивачем ОСОБА_1 була подана скарга лише до виконкому Дніпровської міської ради, в якій позивач просив вжити заходи щодо покращення опалення (а.с. 45).
На звернення ОСОБА_1 КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради позивачу надана відповідь, що котельня працює згідно нормативного графіку та температура зовнішнього повітря, подача теплоносія на будинок відбувається у повному обсязі. Станом на 29.12.2022 року від інших споживачів будинку № 39/41 скарг на якість опалення не надходило (а.с. 46).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належних допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.ст. 77-78, 80 ЦПК України, дотримання позивачем порядку, який встановлено ст.ст. 27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019р., а саме доказів виклику представника КП «Теплоенерго» ДМР щодо проведення перевірки якості наданої послуги, доказів неприбуття представника відповідача та оформлення претензії суду не надано.
Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. є безпідставними, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду № 5 від 25.05.2001 року, № 1 від 27.02.2009 року) передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведені неправомірні дії відповідача щодо надання послуг теплопостачання неналежної якості та не доведена його вина і причинно-наслідковий зв`язок у завданні моральної шкоди, відсутні підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. 
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2023 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2023 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                        О.Д. Канурна

                                                                       Т.В. Космачевська 

                                                                       О.В. Халаджи 

Повний текст судового рішення складений 14 серпня 2023 року

Суддя: О.Д.Канурна