КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
06 липня 2023 року                                                                                 м. Київ
 
            Унікальний номер справи № 753/174/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9728/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Гусак О.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -
в с т а н о в и в :
 
У січні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами зареєстровано не було. Після народження дочки батьком зі слів матері був записаний ОСОБА_1 . Після народження та на даний час дитина проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на її утриманні й вихованні.
Відповідач після народження дитини припинив спілкування з позивачем, не бажає приймати участь у житті дочки, пояснюючи свою поведінку тим, що не планував дитину та  не бажав народження вказаної дитини. Позивач намагалась переконати відповідача в необхідності спілкування з дочкою, однак її дії не дали бажаних результатів. Поведінка відповідача створює перешкоди для реалізації прав дитини, зокрема, на реєстрацію місця проживання, медичне обслуговування, виїзд дитини за кордон. 
Фахівцем Голосіївського районного в місті Києві Центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді було здійснено соціальне відвідування місця де проживає малолітня дитина. Під час проведення вказаної роботи було встановлено, що позивач у повному обсязі задовольняє базові та психоемоційні потреби дочки. Помешкання в якому проживає дитина придатне для її проживання, санітарно-гігієнічні норми дотримано, дитина забезпечена в достатній кількості необхідними продуктами харчування та спостереженнями фахівців було встановлено, що в сім`ї наявні теплі стосунки. 
Водночас спеціалістами Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дарницького району міста Києва за місцем проживання батька, також були проведені спрямовані на встановлення потреб ОСОБА_1 щодо належного виконання батьківських обов`язків та їх оцінку. Однак під час відвідування місця проживання відповідача двері помешкання ніхто не відчинив. З огляду на вказані обставини працівники центру залишили в поштовій скринці відповідача запрошення для останнього про необхідність явки до центру для співбесіди. ОСОБА_1 з`явився до центру та повідомив, що дійсно не спілкується з дочкою, аліменти на її утримання не сплачує та немає бажання виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною. Відповідно до листа Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації від 13 травня 2020 pоку № 1449 спеціалісти служби неодноразово відвідували ОСОБА_1 за адресою його місця проживання, але двері помешкання, в якому проживає відповідач ніхто не відкривав. Крім того, ОСОБА_1 не бажає спілкуватися у будь-який спосіб, на телефонні дзвінки не відповідає, на залишені в поштовій скринці виклики не реагує. За наслідками такої поведінки відповідача, службою було прийнято рішення про направлення на адресу ОСОБА_1 листа - роз`яснення щодо належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини та попереджено про відповідальність у разі порушення прав та інтересів дитини. Проте відповідач ставлення до дочки не змінив, майже від самого народження з нею не бачиться та не проявляє такого бажання, не приймає участі в її вихованні та забезпеченні взагалі (т. 1 а.с. 2-7). 
У лютому 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що погодився на державну реєстрацію дитини на прохання ОСОБА_2 , оскільки вона не хотіла щоб її вважали матір`ю одиначкою. В момент реєстрації батьком дитини відповідачу не було відомо, що він не є її батьком. Стосунки між сторонами мали дружній та інколи інтимний характер, позивач стверджувала, що не може мати дітей, на вмовляння відмовитись від народження дитини неодноразово заявляла, що цілком самодостатня для її виховання. Посилаючись на те, що неодноразово проводив час з дитиною, навідував сам та з друзями, своєю родиною, надавав кошти, сплачує аліменти, у позові просив відмовити (т. 1 а.с. 44-45).
У березні 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач не погодилась з позицією викладеною відповідачем у відзиві. Вказала, що ОСОБА_1 надає перевагу власним інтересам всупереч інтересам дитини, на неодноразові намагання позивачки зберегти дружні відносини заради дитини не реагує, дитина не знає свого батька, ніколи з ними у свідомому віці не спілкувалась, не проводила з ним час, між ними відсутній психологічний зв`язок батька та дитини, відповідач перешкоджає в реалізації прав дитини та наголошує, що вона завагітніла шляхом обману (т. 1 а.с. 62-65).
У березні 2021 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки не вбачає будь-яких порушень зі своєї сторони, вважає вимоги безпідставними, неправомірними (а.с. 103-105). 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року вказаний позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. (т. 2 а.с. 196-207).
Не погодившись з рішенням районного суду, 05 травня 2023 року ОСОБА_1 подав досуду апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, вирішити питання про розподіл судових витрат (т. 2 а.с. 212-226).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування або зміни рішення, оскільки це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Зазначав, що він є вдівцем, з 2013 року сам виховує сина. Тому не бажаючи народження інших дітей він заперечував щодо народження доньки, але після народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнав та прийняв дитину. Вказував, що позивач примушувала його до створення сім`ї та укладення шлюбу, проте, відповідач не бажав проживати однією сім`єю з позивачем. 
Позивач не зверталася до ні суду, ні до органу опіки та піклування за захистом прав та інтересів своїх та дитини чи для вирішення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, як це передбачено ст. 158, 159 СК України. Вказане свідчить про те, що позивач не була зацікавлена щодо участі батька у вихованні дитини. 
Зазначав, що у процесі розгляду справи було встановлено, що батько спілкувався з дитиною та виконував свої обов`язки щодо її виховання, сплачував аліменти. Після народження дитини забрав її з пологового будинку, піклувався про неї, вважав її частиною своєї сім`ї. Після подання даного позову позивач почала уникати зустрічей з батьком дитини, не відповідає на дзвінки та перешкоджає спілкуванню з дитиною. Вважає, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав. 
Також посилався на те, що суд першої інстанції в основу оскаржуваного рішення поклав висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 червня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_3 , який складений внаслідок незаконних та протиправних дій органу опіки та піклування. Незаконні дії органу опіки та піклування полягали у невизнанні його батьківських прав та письмовій відмові у розгляді його письмових звернень. Тривалий час третя особа не виконувала ухвалу суду та не надавала письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав, а суд першої інстанції відмовив у винесенні окремої ухвали. Враховуючи незаконні дії органу опіки та піклування відповідач просив залучити у якості співвідповідача Службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, проте, протокольною ухвалою від 06 березня 2023 року було відмовлено у прийнятті письмової заяви про доповнення зустрічних позовних вимог. 
Вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення не звернув уваги на інтереси дитини, не навів належних доказів винної поведінки батька дитини, не застосував до батька дитини попереджень про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. 
 
Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Юхимович С.А. були сповіщені врученням повідомлення особисто, подали заяву в якій просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін, а справу розглянути за їх відсутності. Відповідач ОСОБА_1 був сповіщений повідомленням на зазначену ним адресу про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації подала заяву в якій просила розглянути справу за відсутності представника (т. 3 а.с. 43-68). 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). 
            Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Задовольнивши позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що впродовж останніх років відповідач не проявляв інтересу до дитини, не спілкувався з нею, догляд не здійснював, не цікавився її фізичним та психічним станом здоров`я, коштів на утримання в добровільному порядку не надав, при цьому мав заборгованість по сплаті аліментів, подані заяви до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення йому способів участі у вихованні та спілкуванні з дочкою мають формальний характер та не спрямовані на досягнення конкретної цілі. Поведінка батька відносно дитини не змінилася. Позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини, яка тривалий час проживає з матір`ю.
Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 31 липня 2015 року, батьками є: мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 9).
Згідно висновку експерта № 103-166-2022 від 25 січня 2023 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складає величину не менш ніж 99,99 %. Отже, батьківство ОСОБА_1 відносно  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , практично доведено (т. 2 а.с. 102-105).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 10).
Зі змісту заяв ОСОБА_2 від 16 липня 2019 року, 14 листопада 2019 року, 01 липня 2020 року та 27 лютого 2020 року адресованих Голосіївській районній в місті Києві державній адміністрації вона неодноразово зверталася до Служби у справах дітей та сім`ї з проханням здійснити дії на проведення роз`яснювально-профілактичної роботи з ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання свої дочки ОСОБА_3 та з`ясування причин ухилення від виконання своїх обов`язків щодо дитини (т. 1 а.с. 13-20).
Згідно листів Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дарницького районну міста Києва від 04 листопада 2019 року № 03-10/70-37 та 06 вересня 2020 року № 10147-279, під час зустрічі зі спеціалістами на базі Центру, ОСОБА_1 повідомив, що не спілкується з дочкою, аліментів не сплачує, не має бажання виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною (т. 1 а.с.19, 21 зворот).
Крім того, як вбачається із змісту листа Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 13 травня 2020 року ОСОБА_1 було направлено лист-роз`яснення щодо належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини та попередження про відповідальність у разі порушення прав та інтересів дитини (т. 1 а.с. 25).
Згідно витягу з протоколу № 15 засідання комісії з питань захисту дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 18 вересня 2019 року комісією рекомендовано органу опіки та піклування визначити місце проживання дитини малолітньої  дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 24).
Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 01 жовтня 2019 року визначено місце проживання малолітньої  дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 26).
Постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк О.Б. відкрито виконавче провадження № 62917269 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 на підставі судового наказу (т. 1 а.с. 28-29).
02 лютого 2021 року ОСОБА_1 було внесено до Єдиного реєстру боржників у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів (т. 1 а.с. 72).
Відповідно до висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 червня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_3 , наразі дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . 15 лютого 2021 року та 25 січня 2022 року за вищевказаною адресою, працівником Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з`ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку дитини створені належним чином. Для малолітньої ОСОБА_3 , 2015 року народження, виділені спальне місце в кімнаті разом з матір`ю. В квартирі наявна шафа для одягу, стіл для навчання. Наявні дитячі речі: книги, іграшки та одяг, відповідно до віку, статі та сезону. Голосіївським районним в місті Києві центром соціальних служб проведено оцінку потреб сім`ї за місцем проживання матері та дітей та встановлено, що в квартирі дотримуються санітарно-гігієнічних норм, наявні продукти харчування в достатній кількості. Малолітня ОСОБА_3 , 2015 року народження, в повній мірі забезпечена всім необхідним. Зі спостережень фахівця Центру, мати базові та психоемоційні потреби дитини задовольняє в повній мірі. У сім`ї наявні теплі, довірливі стосунки. Мати в присутності фахівця Центру повідомила, що батько - ОСОБА_1 , не приймає участі у вихованні дочки, фінансової підтримки не надає, з дитиною не спілкується. Фахівцем Центру в присутності матері проведено бесіду з дитиною. З бесіди вбачається, що дівчинка батька бачила дуже давно, коли не пам`ятає. Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 01 жовтня 2019 року № 625 місце проживання малолітньої ОСОБА_3 визначено разом з матір`ю. У 2019 році в рамках розгляду справи про визначення місця проживання дитини від Дарницького районного в місті Києві центру соціальних служб отримано інформацію що, зі слів батька, він не спілкується з дочкою, аліментів не сплачує, не має жодного бажання виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною. 25 січня 2021 року на адресу Служби надійшло повідомлення від батька малолітньої ОСОБА_3 про заборону на виїзд за кордон дитини з будь-якою метою на будь-який проміжок часу до досягнення повноліття. Крім того, ОСОБА_1 15 та 19 березня 2021 року та 02 серпня 2021 року тричі звертався до Служби щодо встановлення йому способів участі у вихованні та спілкуванні з дочкою. Служба рекомендувала батькові подати необхідний пакет документів через Центр падання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною є адміністративною послугою. Однак пакет документів передбачений законодавством щодо визначення способів участі у вихованні дитини батько так і не подав.
Згідно листа Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб від 11 березня 2021 року № 100/09/10-238 за результатами проведення роботи психолога з малолітньою ОСОБА_3 2015 року народження, психологом встановлено, що роль батька у сім`ї дитині незрозуміла, бо фактично батько відсутній, ролі у постійному піклуванні за дитиною не приймає. Батько не приймає участі у вихованні та щоденному піклуванні про дитину. Спогади про спільне життя у дитини відсутні. Дитина про батька знає, фігуру його ідеалізує, самостійно знаходить виправдання відсутності його у своєму житті. Мати сприяє позитивному сприйняттю дитиною батька, однак відсутність досвіду задоволення батьком актуальних потреб дитини та досвіду емоційного реагування на цей процес з боку дитини робить фігуру батька мало зрозумілою. Досвід дитина здобуває в процесі проживання основних події свого життя, з тим дорослим, хто реагує і задовольняє потреби, хто знаходиться поруч та допомагає дитині справлятися з власними переживаннями. Для ОСОБА_3 матір, ОСОБА_2 , є об`єктом надійної прив`язаності. Мати задовольняє актуальні потреби дитини, емоційно доступна. Сепараційний процес дитини від матері триває. Фактична вся побутова, емоційна, розвиваюча, взаємодія відбувається між дитиною та матір`ю. Наразі батьківська фігура, яка присутня у сімейній структурі, дитині мало зрозуміла, дитина фактично не знає чим батько займається, цю інформацію замінює власною фантазією. Теми спілкування з батьком у відстроченому часі не відтворює, у спогадах існує єдиний епізод за участі батька. На засіданні Комісії з питань, захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації 01 червня 2022 року були присутні обоє батьків. Комісією встановлено, що батько протягом тривалого часу не приймав жодної участі у догляді та вихованні дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Докази щодо створення перешкод ОСОБА_5 у спілкуванні з дитиною з боку матері ОСОБА_2 відсутні. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки, ОСОБА_3 , 2015 року народження. 
Таким чином, зважаючи на вищевикладене, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація орган опіки та піклування, дійшла висновку, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 25-28, 32-37).
 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), яке слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження61-36905св18), постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження 61-44369св18), постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), постанові Верховного Суду 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 (провадження № 61-22933св19), і передбачених законом підстав відступити від такого у цій справі не вбачається. 
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).
Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що позбавлення заявника його батьківських прав становило втручання в право заявника, в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції, на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п. 1 статті 8.
Дане втручання не становить порушення статті 8, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункти 49,50).
Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78) (пункт 54).
Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 57, 58).
Остаточне позбавлення батьківських прав може здійснюватись тільки в абсолютно виняткових випадках (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року).
Як і у вищенаведеній справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04), у цій справі, що була розглянута судом, заявлені вимоги про позбавлення батьківських прав були обґрунтовані посиланням на те, щовідповідач не виконував належним чином свої батьківські обов`язки, зокрема, не цікавився і не брав участі у вихованні дитини.
Суд апеляційної інстанції зауважив, що позивач зазначав в суді першої інстанції про відсутність порозуміння та спілкування з матір`ю дитини - позивачкою ОСОБА_2 , проте зазначав про бажання спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні,  посилався на відповідь органу опіки та піклування від 01 вересня 2021 року вих. № 100/09-100/09/К-1097-286, що розгляд його ( ОСОБА_1 ) звернень як батька малолітньої дитини буде відбуватись після встановлення факту батьківства відносно до дитини, та після проведення у справі судово-медичної генетичної експертизи, якою встановлена батьківство ОСОБА_1 , останній відмовився від зустрічних позовних вимог про виключення запису про його батьківство і така відмова від позову прийнята ухвалою районного суду від 27 березня 2023 року, провадження у справі в цій частині - закрито (т. 2 а.с. 140-152). 
Відповідач ОСОБА_1 в районному суді та в апеляційній скарзі заперечував позбавлення батьківських прав, зазначав, що має бажання і намагається спілкуватись із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважає її частиною своєї сім`ї, проте, позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач виявляв інтерес до дитини, оскільки неодноразово просив орган опіки та піклування визначити способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.
Висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 червня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 не має обов`язкового характеру для вирішення справи судом.
Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд зазначає, що, в разі якщо встановлено існування родинного зв`язку, держава має, в принципі, діяти у такий спосіб, щоб уможливлювати розвиток такого зв`язку (рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 61). Здійснення заходів із роз`єднання сім`ї є втручанням надзвичайно серйозного характеру. Рішення про вжиття такого заходу має спиратися на достатньо переконливі та зважені аргументи, що враховують інтереси дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy) [ВП], заяви №39221/98 і №41963/98, п. 148, ECHR 2000-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що не доведено винної поведінки відповідача, як батька дитини, щодо умисного ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків чи здійснення ним неправомірних дій відносно дитини, натомість відповідач показав, що бажає приймати участь у вихованні доньки.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Тому, суд апеляційної інстанції відхилив доводи позивачки, що відповідач не цікавиться дитиною та не бажає приймати участі у її вихованні, зокрема, не сплачує аліментів, а зазначені позивачкою обставини не є достатньою та переконливою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
Враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, та встановивши відсутність негативної поведінки відповідача відносно дитини та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками і те що, батько дитини бажає спілкуватися з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечував в суді першої інстанції і в апеляційному суді, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення районного суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в позові. 
Інші доводи апеляційної скарги щодо процесуальних порушень судом першої інстанції не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому апеляційним судом відхилені.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
 
Щодо розподілу судових витрат додатковим рішенням.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, оскільки позов не підлягає задоволенню, з позивача на користь відповідача слід стягнути 1 261,20 грн. за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується квитанцією (т. 3 а.с. 30)
Пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Враховуючи викладене не можуть бути покладені на відповідача понесені позивачкою витрати на правничу допомогу. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року- скасувати, ухвалити нове.
Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП- НОМЕР_2 )на користь ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_3 ) - 1 261,20 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 07 липня 2023 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

                                                                                                                      О.В. Борисова

В.М. Ратнікова