Справа № 446/1255/22                                 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л. 
Провадження № 22-ц/811/225/23                                 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 
Категорія: 12

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
                19 вересня 2023 року м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Матяш С.І.,
з участю: представника позивача – Сєргєєвої О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної інспекції архітектури та містобудування України на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янка-Бузької міської ради, третя особа – Державна інспекція архітектури та містобудування України, про визнання права власності на гараж,

в с т а н о в и в:
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право приватної власності на гараж, загальною площею 22,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 19.04.2018 року Кам`янка-Бузькою міською радою Львівської області прийнято рішення №15, яким їй надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо виділення у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, площею 0,0030 га, в АДРЕСА_2 , місце № НОМЕР_1 ), а рішенням Кам`янка-Бузької міської ради від 22.12.2020 року №22 такий проект із землеустрою затверджено і передано їй у власність для будівництва індивідуального гаража земельну ділянку, площею 0,0023 га, в АДРЕСА_2 , місце № НОМЕР_1 ), право власності на яку вона зареєструвала в установленому законом порядку 21.01.2021 року. На вказаній земельній ділянці вона побудувала гараж, наявність якого підтверджується технічним паспортом, виготовленим Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» №б/н, відтак, самочинне будівництво здійснене на земельній ділянці, яка виділена їй для будівництва гаража за вказаною адресою, нею не порушено прав інших осіб, разом з тим, вона позбавлена об`єктивної можливості в інший спосіб оформити право власності на гараж, ніж шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності на такий об`єкт нерухомого майна. 
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на гараж, загальною площею 22,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду оскаржила третя особа Державна інспекція архітектури та містобудування України, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апелянт звертає увагу, що законодавством встановлений чіткий алгоритм дій особи, яка має намір здійснити будівництво та зареєструвати право власності на об`єкт містобудування, якого позивачка не дотрималась, окрім витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, у відповідності до якого позивач набула право власності на земельну ділянку для будівництва індивідуального гаража, вона не має відповідної документації, яка б давала право виконувати будівельні роботи на земельній ділянці, та затвердженого у встановленому порядку проекту будівництва спірного гаража.
Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що позов про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватись за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. 
Апелянт, вважає, що позивач не вичерпала усі можливі заходи узаконення самочинно збудованого об`єкта в позасудовому порядку, окрім того, вона не надала доказів, що вона у встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядку здійснила необхідні дії для прийняття в експлуатацію збудованого гаража.
10.04.2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує доводи та вимоги апелянта.
У судове засідання апеляційного суду відповідач та третя особа не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.
Заслухавши пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області від 19.04.2018 року №15 (а.с.7) надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, площею 0,0030 га, в АДРЕСА_2 , місце № НОМЕР_1 ) у власність ОСОБА_1 .
Рішенням Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області від 22.12.2020 року №22 (а.с.9) затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, площею 0,0023 га, в АДРЕСА_2 , місце №16) ОСОБА_1 (кадастровий номер земельної ділянки: 4622110100:01:012:0477).
Передано у власність для будівництва індивідуального гаража, земельну ділянку, площею 0,0023 га, в АДРЕСА_2 , місце №16) ОСОБА_1 (кадастровий номер земельної ділянки: 4622110100:01:012:0477).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим 26.01.2021 року (а.с.10), право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0023 га, кадастровий номер: 4622110100:01:012:0477, зареєстровано за ОСОБА_1 21.01.2021 року.
Згідно з технічним паспортом на гараж № НОМЕР_1 ряд НОМЕР_2 , виготовленим 05.06.2020 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.11-12), спірний гараж розташований в АДРЕСА_2 , площа гаража (з оглядовою ямою) становить 22,7 кв.м.
Дозвільні документи на проведення будівництва та/або реконструкції гаража відсутні. 
Частиною першою статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельній роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.
Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.
Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).
У розумінні частини першої статті 376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними.
При цьому, за змістом частини першої статті 376 ЦК України, правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.
Частиною третьою статті 376 ЦПК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК).
У частині п`ятій статті 376 ЦК України зазначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним  право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Разом з тим, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, передумовою звернення до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва є розгляд цього питання компетентними органами.
Однак, з матеріалів справи встановлено, що, здійснивши самочинне будівництво, позивач не зверталася до Державної інспекції архітектури та містобудування України для набуття права власності та введення об`єкта до експлуатації в установленому законом порядку, а одразу звернулася до суду з позовом про визнання права власності, що свідчить про відсутність спору про право.
Міська рада не є особою, яка порушила, не визнає чи оспорює права позивача, тому суд першої інстанції, порушуючи вимоги законодавства, замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно та визнав на нього право власності за позивачем за відсутності між сторонами спору про право цивільне.
З наведених вище мотивів, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1488 грн. 60 коп. підлягають стягненню з позивача у користь апелянта. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України задовольнити. 
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 жовтня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову  ОСОБА_1 про визнання права власності на гараж – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної інспекції архітектури та містобудування України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1488 гривень 60 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 29 вересня 2023 року.

Головуючий                                                  С.М. Бойко 

Судді:                                                           С.М. Копняк

                                                        А.В. Ніткевич