ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/115/20  Номер провадження 22-ц/814/3720/23	Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В.П.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі: Коротун І.В. 
учасники справи: 
представник позивачів – адвокат Чубенко Ж.А.
представники відповідачів – адвокат Третяк К.П., Бибик В.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Чубенко Жанни Анатоліївни

на  рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2023 року,  ухвалене суддею Старокожком В.П., повний текст рішення складено – 28 квітня 2023 року 

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_1 про скасування рішення 20 сесії 7 скликання Петрівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 20 грудня 2017 року № 272-20/2017 про виділення у власність земельної ділянки, -
В С Т А Н О В И В:

21 січня 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Вишневої сільської ради Хорольського району, ОСОБА_4 , в якій просили суд скасувати рішення 12 сесії 7 скликання Вишневої (Петрівської) сільської ради Хорольського району Полтавської області від 20.12.2017 року № 272-20/2017 про виділення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що бабуся позивачів ОСОБА_5 на підставі рішення Петрівської сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області від 19.05.1994 року №12 отримала безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,53 га у порядку приватизації в с. Єньки Хорольського району Полтавської області. Позивачі вказують, що ця земельна ділянка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і згідно заповіту перейшла до позивачів разом із житловим будинком та господарськими спорудами, які на ній розташовані. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку і житловий будинок, який на ній зареєстрований, 15.04.2019 року Хорольським районним судом Полтавської області визнано за кожним позивачем право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарськими спорудами, які розміщені на земельній ділянці площею 0,53 га. Вказане рішення набрало законної сили 05.05.2019 року. Рішенням 36 сесії 7 скликання Вишневої сільської Хорольського району Полтавської області надано дозвіл ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,53 га, а саме: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,28 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 . Другим пунктом цього рішення вирішено, що після виготовлення технічної документації та її затвердження, передати у спільну часткову власність по частці земельну ділянку площею 0,53 га а саме: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,28 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, як зазначають позивачі, їм стало відомо, що на 20 сесії 7 скликання 20.12.2017 року Петрівською сільською радою Хорольського району Полтавської області було прийнято рішення №272-20/2017, яким виділено у власність гр. ОСОБА_4 спірну земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказують, що цим рішенням частину земельної ділянки (0,12 га), що належала позивачам і входила в загальний масив, 0,53 га було незаконно передано відповідачу ОСОБА_4 з порушенням процедури прийняття такого рішення, у зв`язку з чим просили суд скасувати це рішення органу місцевого самоврядування як незаконне.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 23.12.2020 року у зв`язку зі зміною територіального устрою замінено відповідача Вишневу сільську раду Хорольського району на Хорольську міську раду Лубенського району Полтавської області (т.1 а.с. 125-128).

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 29.06.2021 року у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_4 залучено в якості правонаступника її спадкоємця ОСОБА_1 (т.1 а.с. 170).

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_1 про скасування рішення 20 сесії 7 скликання Петрівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 20.12.2017 року №272-20/2017 про виділення у власність земельної ділянки - задоволено повністю.
Скасовано рішення 20 сесії сільської ради 7 скликання Петрівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 20.12.2017 року №272-20/2017 про виділення у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) в межах села Єньки Хорольського району. 

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 420,40 грн. судового збору.
Стягнуто з Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 420,40 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення від 20.12.2017 року № 272-20/2017 про виділення у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки Петрівська сільська рада Хорольського району Полтавської області прийняла з грубим порушенням вимоги ч. 6 ст. 118 ЗК України, тому підлягає скасування у зв`язку з невідповідністю його вимогам закону, а позов є доведеним та підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Чубенко Ж.А., посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява подана до суду особами, яким не належить право вимоги (неналежними позивачами), що є безумовною підставою для відмови у позові. Посилається на те, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельну ділянку, який здійснюється у спосіб пред`явлення до суду позову про скасування правового акту органу місцевого самоврядування індивідуальної дії можливий за одночасного існування сукупності таких умов: 1) позивач має статус власника або землекористувача земельної ділянки; 2) правовий акт органу місцевого самоврядування не відповідає законові; 3) правовий акт порушує права або інтереси власника майна. Вказує, що позивачі не надали до суду належних та допустимих доказів того, що вони є законними власниками (землекористувачами земельної ділянки загальною площею 0,53 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , оскільки земельна ділянка не сформована, графічні матеріали, технічна документація на неї та правовстановлюючі документи відсутні, право власності не зареєстроване у державному реєстрі речових прав. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 15.04.2019 року, на яке посилаються позивачі, визнано за кожним позивачем право власності в рівних частках лише на житловий будинок з господарськими спорудами, а не на земельну ділянку. Також посилається на те, що позивачі не надали належних та допустимих доказів того, що їх бабуся, після якої вони успадкували майно, була законним власником (землекористувачем) цієї земельної ділянки, оскільки рішенням Петрівської сільської ради від 19.05.1994 року №12, відповідно до якого бабусі позивачів передана безоплатно у приватну власність у порядку приватизації земельна ділянка загальною площею 0,53 га, не є документом, який посвідчує право власності на землю. Згідно ЗК України у редакції, що діяла у 1994 році, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право – державного акту. Також позивачі не надали доказів на підтвердження того, що виділена для передачі у власність ОСОБА_4 згідно оскаржуваного рішення сільської ради земельна ділянка площею 0,12 га є частиною належної їм земельної ділянки загальною площею 0,53 га. Вказує, що суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є належними позивачами, повинен був відмовити у позові. При цьому, посилається на відповідні правові позиції Верховного Суду. Зазначає, що спірна земельна ділянка не є сформованою, тому відсутній об`єкт цивільних прав та предмет спору. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру. Формування земельної ділянки полягає у визначенні її як об`єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування. Враховуючи, що земельна ділянка не є об`єктом цивільних прав, оскільки не сформована, то предмет спору у даній справі відсутній, а також відсутні цивільні правовідносини між учасниками даної справи, які потребують захисту. Вказує, що відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від необгрунтованості позову, а, відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб, є підставою для закриття провадження у справі, що узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові у справі №638/3792/20 від 20.09.2021 року. Також вказує, що відсутні встановлені законодавством підстави для скасування рішення 20 сесії 7 скликання Петрівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 20.12.2017 року №272-20/2017 про виділення у власність земельної ділянки. При вирішення спору, суд першої інстанції повинен був встановити не лише факт невідповідності оскаржуваного рішення нормам закону, а й факт існування у сукупності усіх обставин, про які вказувалося вище. Суд у мотивувальній частині рішення при трактуванні ст. 393 ЦК України використав сполучник «чи» замість «і», що є неправильним та несе зовсім інше змістовне навантаження за нормою вказаної статті. Вказує, що позивачі не є законними власниками/користувачами спірної земельно ділянки тому рішення сільської ради не може порушувати їх цивільні права, у даній справі одночасно не існує сукупність умов, що може бути підставою для його скасування. Досліджені під час розгляду докази спростовують вимоги позивачів та підтверджують позицію відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 , ОСОБА_2 – адвокат Третяк К.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2017 року в с. Єньки Хорольського району Полтавської області комісією з регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища проведено засідання, на якому розглядався спір з приводу належності земельної ділянки жительки с. Єньки ОСОБА_4 , чи жителю м. Хорол ОСОБА_6 (т.1 а.с. 42).
На вказаному засіданні розглядалася заява ОСОБА_4 з приводу того, що ОСОБА_6 не повертає їй земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га, що належала до будинку, який вона придбала. Були заслухані свідки, які підтвердили факт придбання цієї земельної ділянки як прибавки до будинку, який купила ОСОБА_4 (т.1 а.с. 19).

На підставі вказаних пояснень комісією було прийнято 20.12.2017 року рішення про рекомендацію передачі земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га у власність ОСОБА_4 (т.1 а.с. 42).

20.12.2017 року на 20 сесії 7 скликання Петрівської сільської ради Хорольського району Полтавської області «Про розгляд заяви ОСОБА_4 » прийнято рішення №272-20/2017 про виділення у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) в межах села Єньки Хорольського району. Також вирішено, що після виготовлення генеральних планів населених пунктів по Петрівській сільській раді Хорольського району Полтавської області надати дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення землевпорядної документації для передачі у власність земельної ділянки (т.1 а.с. 15). 

ОСОБА_4 не зверталася до органу місцевого самоврядування із заявою про передачу у власність їй земельної ділянки для приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян чи одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, чи одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У даному випадку, з урахуванням того, що ОСОБА_4 не мала юридичного статусу користувача спірної земельної ділянки, їй ця ділянка у власність могла бути виділена в порядку одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, чи одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. 

Обидва ці варіанти передбачають застосування ч.6 ст. 118 ЗК України визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:
1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;
2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);
3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;
4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;
5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Отже, виходячи з норм земельного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування з питань надання у власність земельних ділянок, вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Як вбачається із оскарженого рішення від 20.12.2017 року № 272-20/2017, Петрівська сільська рада Хорольського району Полтавської області прийняла рішення про виділення у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки без проведеня вищезазначений стадій проходження цього питання, тим самим грубо порушивши вимоги ч.6 ст. 118 ЗК України, тому вказане рішення підлягає скасування у зв`язку з невідповідністю його вимогам закону.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є належними позивачами у даній справи, так як вони є спадкоємцями житлового будинку із господарськими спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 0,53 га, яка на підставі рішення Петрівської сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області від 19 травня 1994 року № 12 передана безоплатно у приватну власність в порядку приватизації бабі позивачок ОСОБА_5 (т.1 а.с. 20).

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з наступного.

За змістом статті 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч.2 ст. 78, ч.1,2,3 ст.116 ЗК від 25 жовтня 2001 року N 2768-III (далі ЗК України 2001 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:
а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;
б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до чинних на час виникнення спірних правовідносин норм ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Надалі, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до п.п. б) ч.1 ст.121 ЗК України 2001 року громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Водночас згідно із приписами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 ЗК України.

За змістом пп. б) ч.1 ст.211 ЗК України 2001 року, ст. 531 КУпАП, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки свідчить вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дії, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.152 ЗК України 2001 року держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:
а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч.1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, а визнаватися незаконним та скасовуватися правовий акт органу влади чи місцевого самоврядування може лише за позовом власника майна у випадку невідповідності закону чи порушення прав власника (ст. 393 ЦК України).

Виходячи з наведеного, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України. 

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є скасування рішення 12 сесії 7 скликання Вишневої (Петрівської) сільської ради Хорольського району Полтавської області від 20.12.2017 року № 272-20/2017 про виділення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) в межах села Єньки Хорольського району Полтавської області.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову,  суд першої інстанції виходив з того, що вказане рішення про виділення у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки прийнято з грубим порушенням вимоги ч. 6 ст. 118 ЗК України, тому підлягає скасування з підстав невідповідності його вимогам закону.

При цьому, суд першої інстанції встановив, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є належними позивачами у даній справи, так як вони є спадкоємцями житлового будинку із господарськими спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 0,53 га, яка на підставі рішення Петрівської сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області від 19 травня 1994 року № 12 передана безоплатно у приватну власність в порядку приватизації бабі позивачок ОСОБА_5 , пославшись також на відповідний порядок при одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Проте, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, він не грунтується на фактичних обставинах справах та не відповідає нормам матеріального права, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, при цьому, суд першої інстанції не встановив дійсних фактичних обставин справи, характер спірних правовідносин, які склалися між сторонами спору, не дав відповідний правовий аналіз наданим доказам, які містяться у матеріалах справи, допустив протиріччя у висновках.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням №12 Петрівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 19.05.1994 року передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку гр. ОСОБА_5 розміром 0,53 га в с. Єньки (п.27 рішення) (т.1 а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 (т.1 а.с. 18).

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не 
припинилися внаслідок його смерті. 
Згідно ч.1-3 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового 
призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд 
переходить право власності або право користування земельною 
ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною 
ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її 
розмір не визначений заповітом. 
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 15.04.2019 року у справі №548/553/19 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Вишневої сільської ради Хорольського району Полтавської області, за участю третьої особи на стороні відповідача: Хорольської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на частку домоволодіння за кожною, яке розташоване по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 0,53 га, яка була надана у приватну власність ОСОБА_5 згідно рішення Петрівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 19.05.1994 року №12, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , 1927 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 10-14).

Як встановлено вище вказаним рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 15.04.2019 року у справі №548/553/19, державний акт про право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_5 не виготовлявся (т.1 а.с. 12).

Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.06.2019 року, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 03.06.2019 року на підставі рішення суду від 15.04.2019 року у справі №548/553/19 зареєстровано за кожною право приватної спільної часткової власності по частині домоволодіння по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 21,22). 

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на час смерті ОСОБА_5 з 03.08.2004 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтею 19 (у редакції від 16.03.2010 року) якого передбачалося, що державна реєстрація прав проводиться на підставі  державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Таким чином, по справі вбачається, що на час смерті ОСОБА_5 земельна ділянка, яка була передана їй безоплатно у приватну власність, не була сформована, кадастровий номер не був присвоєний, державний акт не виготовлявся, тобто, земельна ділянка розміром 0,53 га на час смерті ОСОБА_5 не була об`єктом права приватної власності померлої ОСОБА_5 та за ОСОБА_5 не було зареєстровано у законний спосіб право постійного користування вказаною земельною ділянкою.
Цей факт підтверджується і тим, що рішенням №462-36/2019 Вишневої сільської ради Хорольського району Полтавської області від 23.07.2019 року надано дозвіл ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,53 га, а саме: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,28 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 . Після виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та її затвердження передати у спільну часткову власність: частку гр. ОСОБА_2 та частку гр. ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,53 га, а саме: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,28 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 16).

Представником позивачів до матеріалів справи надано ксерокопію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 01.03. – ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5324884605:05:001;_____; замовники гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , договір №РД-0224 від 24.01.2022 року, на території АДРЕСА_1 , Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області (т.1 а.с. 237-240). 

Ксерокопія технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) містить графічні матеріали, зокрема, схему прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості.

На даний час відсутні відомості про державну реєстрацію права приватної власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 

Колегія суддів звертає увагу, що у наданій технічній документації із землеустрою не повністю значиться кадастровий номер земельної ділянки 5324884605:05:001;_____, тобто, відсутні останні чотири цифри кадастрового номеру, які вказують на розташування земельної ділянки безпосередньо на місцевості, отже, ксерокопія даної технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є неналежним доказом у справі.

Крім цього, по справі вбачається, що рішенням №272-20/2017 від 20.12.2017 року Петрівської (колишня Вишнева) сільської ради Хорольського району Полтавської області (12 сесія сільської ради сьомого скликання) виділена у власність гр. ОСОБА_4 спірна земельна ділянка орієнтовною площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Після виготовлення генеральних планів населених пунктів по Петрівській сільській раді Хорольського району Полтавської області надати дозвіл гр. ОСОБА_4 на виготовлення землевпорядної документації для передачі у власність цієї земельної ділянки (т.1 а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Матеріали даної цивільної справи не містять відомостей про виготовлення ОСОБА_4 землевпорядної документації для передачі у власність цієї земельної ділянки, про присвоєння їй кадастрового номеру, про видачу державного акту на цю земельну ділянку.
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 26.12.2019 року у справі №548/2189/19 (головуючий суддя Старокожко В.П.) за позовом ОСОБА_1 до Вишневої сільської ради Хорольського району Полтавської області про встановлення факту належності права на спадкове майно спадкодавцю та про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом –встановлено факт належності померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 161).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане рішення суду у справі №548/2189/19 не оскаржувалося, є чинним. 
Згідно п.9 ст.27 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( у редакції від 16.01.2020 року) державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Матеріали справи не містять відомостей про те, чи зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав.

Таким чином, після пред`явлення даного позову 21.01.2020 року у кінці січня 2020 року рішення суду у справі №548/2189/19 набрало законної сили, згідно якого за ОСОБА_1 визнано право власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,12 га. Даний позов було пред`явлено до ОСОБА_4 , а її спадкоємець ОСОБА_1 притягнутий до участі у даній справі у порядку правонаступництва, хоча на час відкриття провадження у справі ухвалою суду від 10.02.2020 року він уже був визнаний за рішенням суду власником спірної земельної ділянки.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Виходячи з предмету даного позову, яким є скасування рішення 12 сесії 7 скликання Вишневської (Петрівської) сільської ради Хорольського району Полтавської області від 20.12.2017 року № 272-20/2017 про виділення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) в межах села Єньки Хорольського району Полтавської області, та наявності рішення суду у справі №548/2189/19 про визнання за ОСОБА_1 права власності у порядку спадкування за заповітом, колегія суддів приходить до висновку про те, що у разі скасування вказаного рішення сільської ради залишається чинним вище вказане рішення суду.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що із-за відсутності землевпорядної документації для передачі у власність як земельної ділянки загальною площею 0,53 га, так і земельної ділянки площею 0,12 га, також відсутність графічних матеріалів відносно цих земельних ділянок, що цим земельним ділянкам не присвоєні кадастрові номери, суд позбавлений можливості встановити, чи є земельна ділянка площею 0,12 га частиною земельної ділянки площею 0,53 га, чи має місце накладання земельних ділянок тощо. При цьому, також звертає увагу на те, що у разі виготовлення відповідної землевпорядної документації на ці ділянки та присвоєння їм кадастрових номерів, у Державній кадастровій карті України були б виявлені накладення чи співпадіння земельних ділянок тощо.

Крім цього, згідно акту від 07.03.2023 року комісією по розгляду заяви гр. ОСОБА_3 у складі: голови комісії ОСОБА_7 – заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів; Лисенко Н.А. – спеціаліста І категорії відділу з питань земельних відносин та екології; ОСОБА_8 – головного спеціаліста відділу з питань земельних відносин та екології; Бибик В.В. – начальника відділу правового забезпечення та утримання персоналу виконавчого комітету міської ради; ОСОБА_9 – старости сільських населених пунктів в межах Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, Середнє, Котуржиха, Хвощівка, Петракіївка, Вишневе, Садове, Єньки, Лози, Гирине, проведено розгляд на місцевості у с. Єньки заяви гр. ОСОБА_3 , в ході якого встановлено, що ознак накладення земельної ділянки площею 0,12 га, що перебуває у користуванні гр. ОСОБА_4 , на земельну ділянку площею 0,53 га гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не виявлено, графічні матеріали складені під час виділення земельних ділянок відсутні, земельна ділянка площею 0,53 га має ознаки невикористання за призначенням. У зв`язку з відсутністю графічних матеріалів, складених під час виділення земельних ділянок площею 0,53 га гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та площею 0,12 га гр. ОСОБА_4 неможливо визначити точне місце розташування та межі даних земельних ділянок на місцевості (т.2 а.с. 40).

Беручи до уваги  вкладене, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції неправильно дав правову оцінку  фактичним обставинам справи та прийшов до помилково висновку про наявність підстав для задоволення позову,  позов є недоведеним, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

 Згідно п.2,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.  
Згідно ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові – на позивача. 
По справі вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1261,20 грн. при подачі апеляційної скарги (т.2 а.с. 79), який підлягає стягненню з позивачів пропорційно на користь відповідача.
Керуючись ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 2,3,4, 381-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:
  Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чубенко Жанни Анатоліївни - задовольнити.

           Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2023 року, –  скасувати і ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_1 про скасування рішення 20 сесії 7 скликання Петрівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 20 грудня 2017 року № 272-20/2017 про виділення у власність земельної ділянки – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кожної по 630,60 грн. судового збору на користь ОСОБА_1 . 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 26 липня 2023 року.
СУДДІ:                 Дорош А. І.                 Лобов О. А.                 Триголов В.М.