Постанова
Іменем України
 
20 вересня 2023 року
місто Київ
 
справа № 752/2605/13-ц
провадження № 61-1611св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,
учасники справи:
заявник - Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк»,
заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Авторгов Андрій Миколайович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артіфішал фінанс інтелідженс»,
особа, яка звернулася з апеляційною скаргою, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Міксотроф Евглена-сервіс»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, ухвалену колегією суддів у складі Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б., та касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» і ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2023 року, ухвалену колегією суддів у складі Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б.,
І. ФАБУЛА СПРАВИ
Стислий виклад позиції заявника щодо заміни боржника у виконавчому провадженні
Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (далі - ПАТ «МТБ Банк», банк) у червні 2022 року звернулося до суду із заявою, у якій просило замінити у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 19 березня 2021 року № 752/2605/13-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, сторону боржника ОСОБА_1 на двох боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власників часток у розмірі по 1/2 частині кожна у праві на предмет іпотеки, квартиру 
АДРЕСА_1 .
Вимоги цієї заяви банк обґрунтовував тим, що рішенням від 24 грудня 2015 року у справі № 752/2605/13-ц Голосіївський районний суд міста Києва задовольнив позов ПАТ «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , звернув стягнення на квартиру АДРЕСА_1 на сплату заборгованості Приватного підприємства «Ратмир-Соло» (далі - ПП «Ратмир-Соло») за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К.
Постановою від 11 грудня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, Київський апеляційний суд змінив рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року, зокрема зменшив розмір заборгованості, на оплату якої звернуто стягнення на предмет іпотеки.
19 березня 2021 року Голосіївський районний суд міста Києва видав виконавчий лист № 752/2605/13-ц на виконання постанови Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, а 29 березня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Авторгов А. М. (далі - приватний виконавець) відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, яке наразі триває.
06 червня 2022 року банк отримав копію постанови Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі № 752/8858/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якої залишено в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року. Цим рішенням у порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на частку у розмірі 1/2 частини у праві на квартиру АДРЕСА_1 .
ПАТ «МТБ Банк» звертало увагу на те, що ОСОБА_2 набув статус іпотекодавця перед банком та до нього перейшли всі обов`язки за іпотечним договором, укладеним із ОСОБА_1 28 вересня 2005 року, тому є підстави для заміни сторони боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 зі ОСОБА_1 на двох боржників - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як співвласників предмета іпотеки.
Стислий виклад позиції заявника щодо заміни стягувача у виконавчому провадженні
ПАТ «МТБ Банк» у серпні 2022 року звернулося до суду із заявою, у якій просило замінити стягувача ПАТ «МТБ Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артіфішал фінанс інтелідженс» (далі - ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс», товариство)у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 19 березня 2021 року № 752/2605/13-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києва.
Заявник обґрунтовував своє клопотання тим, що 17 серпня 2022 року банк та ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс» уклали договір відступлення прав вимоги № 76/К, згідно з умовами якого банк відступив свої права вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К, а товариство замінило кредитора у зобов`язанні. Новий кредитор набув статус правонаступника кредитора відповідно до чинного законодавства України та до нього перейшло право вимоги щодо погашення заборгованості, визначеної судовими рішеннями про стягнення суми заборгованості/звернення стягнення на майно боржників з метою погашення заборгованості за кредитом, що існує на день укладення цього договору, зокрема право вимоги за рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року, яке змінено постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року 
у справі № 752/2605/13-ц.
Відтак внаслідок укладення зазначеного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс» набуло статус нового кредитора та усі права стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
Стислий виклад змісту рішення суду першої інстанції щодо заміни боржника у виконавчому провадженні
Ухвалою від 18 серпня 2022 року Голосіївський районний суд міста Києва задовольнив заяву ПАТ «МТБ Банк».
Суд замінив у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 19 березня 2021 року № 752/2605/13-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, сторону боржника ОСОБА_1 на двох боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власників часток по 1/2 частині предмета іпотеки кожен, а саме квартири АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції зазначив, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Отже, з урахуванням рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року у справі № 752/8858/18 про поділ майна подружжя та відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» до ОСОБА_2 як власника частки у розмірі 1/2 частини у праві на квартиру - предмета іпотеки - перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором в тому обсязі і на тих умовах, на яких вони належать ОСОБА_1 , в тому числі права та обов`язки боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Стислий виклад змісту рішення суду апеляційної інстанції щодо заміни боржника у виконавчому провадженні
Постановою від 22 грудня 2022 року Київський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасував ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року, ухвалив нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні заяви ПАТ «МТБ Банк».
Здійснив розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції у таких висновках керувався тим, що суд першої інстанції належно не повідомив ОСОБА_2 про дату, час і місце засідання суду, що є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Апеляційний суд зауважив, що 09 серпня 2022 року ПАТ «МТБ Банк», як первісний кредитор, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшнз» (далі - ТОВ «Феномен Солюшнз»), як новий кредитор, уклали договір про повернення права вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К. Надалі ТОВ «Феномен Солюшнз» відступило право вимоги за цим кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Міксотроф Евглена-сервіс» (далі - ТОВ «Міксотроф Евглена-сервіс») на підставі договору від 13 серпня 2022 року. На підставі договору від 17 серпня 2022 року № 76/К ПАТ «МТБ Банк» відступило право вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2019 року №76/К ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс». 
Суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що первісний кредитор ПАТ «МТБ Банк», уклавши договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, передав новому кредитору і право на судовий захист відповідних прав, у тому числі щодо заміни сторони (боржника) виконавчого провадження. З огляду на те, що новий кредитор не був залучений до участі у справі, апеляційний суд скасував ухвалу суду першої інстанції.
Стислий виклад змісту рішення суду першої інстанції щодо заміни стягувача у виконавчому провадженні
Ухвалою від 30 серпня 2022 року Голосіївський районний суд міста Києва задовольнив заяву ПАТ «МТБ Банк».
Суд замінив у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 19 березня 2021 року № 752/2605/13-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, стягувача ПАТ «МТБ Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс».
Суд першої інстанції врахував, що виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 752/2605/13-ц триває, судове рішення не виконане. 17 серпня 2022 року банк та ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс» уклали договір відступлення права вимоги № 76/К, за умовами якого товариство набуло всіх прав кредитора, що виникли за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К, тому існують підстави для заміни стягувача у виконавчому провадженні.
Стислий виклад змісту рішення суду апеляційної інстанції щодо заміни стягувача у виконавчому провадженні
Постановою від 12 січня 2023 року Київський апеляційний суд частково задовольнив апеляційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ «Міксотроф Евглена-сервіс», скасував ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року, ухвалив нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні заяви ПАТ «МТБ Банк».
Здійснив розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом за перевірки та надання оцінки доказам, наданим на обґрунтування відповідної заяви, зокрема їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину. Встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження суду під час розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину.
На переконання апеляційного суду, доводи ПАТ «МТБ Банк» про те, що договір повернення прав вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К, укладений 09 серпня 2022 року між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «Феномен Солюшнз», є підробленим та насправді такий договір ніколи не укладався, ґрунтуються на припущеннях та не спростовують презумпції правомірності правочину.
Також суд виснував, що у постанові Північного апеляційного господарського суду від 08 вересня 2022 року у справі № 910/2933/13 не встановлено преюдиційних обставин щодо невідповідності вимогам закону правочинів від 09 серпня 2022 року про повернення ПАТ «МТБ Банк» на користь ТОВ «Феномен Солюшнз» права вимоги за кредитним договором та від 13 серпня 2022 року про подальше відступлення ТОВ «Феномен Солюшнз» права вимоги за кредитним договором ТОВ «Міксотроф Евглена-сервіс».
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги ПАТ «МТБ Банк» на постанову апеляційного суду від 22 грудня 2022 року
ПАТ «МТБ Банк» 28 січня 2023 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направило до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року залишити в силі.
Банк зазначив, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження судового рішення визначив те, що:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 201/16014/13-ц, від 21 грудня 2021 року у справі № 242/3368/16-ц, від 31 серпня 2022 року у справі № 711/3007/15-ц, від 05 жовтня 2022 року у справі № 2-11066/10, згідно з якими предметом розгляду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні є встановлення факту переходу до особи прав та обов`язків сторони виконавчого провадження;
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 755/3293/16-ц, в якій визначено, що межі розгляду справи судом апеляційної інстанції врегульовані статтею 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), згідно з якою суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги;
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 641/9433/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 520/6667/14-ц, від 21 січня 2021 року у справі № 2-5398/11, від 15 лютого 2021 року у справі № 522/21761/18, від 11 березня 2021 року у справі № 755/6875/18, від 14 липня 2021 року у справі № 654/3323/20, відповідно до яких, звертаючись до суду, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати, а суд зобов`язаний встановити, яке саме право скаржника як сторони виконавчого провадження порушено та підлягає захисту в порядку судового контролю за виконанням;
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 752/2605/13-ц, згідно з якими ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не з метою захисту прав та інтересів є недопустимим;
- суд апеляційної інстанції не взяв до уваги обставин, які мають значення для вирішення справи.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги ПАТ «МТБ Банк» на постанову апеляційного суду від 12 січня 2023 року 
ПАТ «МТБ Банк» 07 лютого 2023 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2023 року, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Підставами касаційного оскарження судового рішення банк визначив те, що:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 201/16014/13-ц, від 21 грудня 2021 року у справі № 242/3368/16-ц, від 31 серпня 2022 року у справі № 711/3007/15-ц, від 05 жовтня 2022 року у справі № 2-11066/10, згідно з якими предметом розгляду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні є встановлення факту переходу до особи прав та обов`язків сторони виконавчого провадження;
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 755/3293/16-ц, згідно з якими межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені статтею 367 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги;
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16, відповідно до яких вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом за умови перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності згідно з приписами закону;
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 200/19639/14-ц, від 28 грудня 2022 року у справі № 390/928/18, в яких визначено, що правочин, який не вчинено, не може бути визнаний недійсним;
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14, у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, від 08 листопада 2022 року у справі № 686/4256/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 910/11949/21, від 24 січня 2023 року у справі № 938/335/21, щодо преюдиційності судових рішень;
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц, від 17 березня 2021 року у справі № 910/5773/20, від 13 жовтня 2022 року у справі № 753/613/19, від 19 жовтня 2022 у справі № 910/2653/21, від 27 жовтня 2022 року у справі № 607/17527/14-ц, від 27 жовтня 2022 року у справі № 504/2367/16, згідно з якими у апеляційній скарзі заявник зобов`язаний чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним рішення суду першої інстанції безпосередньо зроблено висновок про його права, інтереси та (або) обов`язки;
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 641/9433/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 520/6667/14-ц, від 21 січня 2021 року у справі № 2-5398/11, від 15 лютого 2021 року у справі № 522/21761/18, від 11 березня 2021 року у справі № 755/6875/18, від 14 липня 2021 року у справі № 654/3323/20, відповідно до яких, звертаючись до суду, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати, а суд зобов`язаний встановити, яке саме право скаржника як сторони виконавчого провадження порушено та підлягає захисту в порядку судового контролю за виконанням;
- суд апеляційної інстанції не взяв до уваги обставини, які мають значення для вирішення справи.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги  ОСОБА_1  на постанову апеляційного суду від 12 січня 2023 року
ОСОБА_1 28 лютого 2023 року із використанням засобів електронного зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить змінити постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2023 року, виключивши із її мотивувальної частини такі висновки:
«29 травня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк», яке є правонаступником ВАТ «Морський транспортний банк», ПАТ «Марфін Банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» укладено договір про внесення змін № 1 до договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гоменюк О. М. 21 вересня 2018 року, що зареєстрований в реєстрі за № 1255, про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В. 28 вересня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 655, за умовами цього договору сторони за спільною та взаємною заявою вирішили змінити умови договору про відступлення прав за іпотечним договором, а саме: у тексті договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гоменюк О. М. від 21 вересня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1255, про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В. 28 вересня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 655, слова «первісний іпотекодержатель» замінити на слова «іпотекодержатель» та слова «новий іпотекодержатель» замінити словами «співіпотекодержатель» у відповідних відмінках.
Пункт 2 договору про відступлення права викласти в такій редакції: «2. До співіпотекодержателя в частині передаються права іпотекодержателя для іпотеки за цим іпотечним договором в обсязі та на умовах договору відступлення права вимоги від 21 вересня 2018 року стосовно такого предмета іпотеки за іпотечним договором: квартира, загальною площею 149, 40 кв. м, жилою площею 105, 80 кв. м, що складається з 4-х кімнат, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, включаючи, але не обмежуючись, правом звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором».
Пункт 4 Договору про відступлення прав викласти в такій редакції:
«4. Предмет іпотеки вважається переданим співіпотекодержателю в іпотеку з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою за цим Договором».
Пункт 5 Договору про відступлення прав викласти в такій редакції:
«5. В день укладання, нотаріального посвідчення та державної реєстрації відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою за цим договором, іпотекодержатель зобов`язаний передати співіпотекодержателю копію іпотечного договору. Зазначені у цьому пункті документи передаються за актом приймання-передачі документів в момент фактичної передачі зазначених документів».
Всі інші умови договору про відступлення прав, які не визначені за текстом цього договору про внесення змін, є чинними (а. с. 151 б-152 том 5).
Того ж дня, 29 травня 2020 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшнз» укладено договір про внесення змін № 1 до договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гоменюк О. М. 19 грудня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1725, про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В. 28 вересня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 655, між Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк», яке є правонаступником ВАТ «Морський транспортний банк», ПАТ «Марфін Банк» (первісний іпотекодержатель), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» (новий іпотекодержатель), за умовами цього договору сторони за спільною та взаємною заявою вирішили змінити умови договору про відступлення прав за іпотечним договором, а саме: у тексті договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гоменюк О. М. від 19 грудня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1725, про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В. 28 вересня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 655, слова «первісний іпотекодержатель» замінити на слова «іпотекодержатель» та слова «новий іпотекодержатель» замінити словами «співіпотекодержатель» у відповідних відмінках.
Пункт 2 договору про відступлення права викласти в такій редакції:
«2. До співіпотекодержателя в частині передаються права іпотекодержателя для іпотеки за цим іпотечним договором в обсязі та на умовах договору відступлення права вимоги від 21 вересня 2018 року стосовно такого предмета іпотеки за іпотечним договором: квартира, загальною площею 149, 40 кв. м, жилою площею 105, 80 кв. м, що складається з 4-х кімнат, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, включаючи, але не обмежуючись, правом звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором».
Пункт 4 Договору про відступлення прав викласти в такій редакції:
«4. Предмет іпотеки вважається переданим співіпотекодержателю в іпотеку з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою за цим договором».
Пункт 5 Договору про відступлення прав викласти в такій редакції:
«5. В день укладання, нотаріального посвідчення та державної реєстрації відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою за цим договором, іпотекодержатель зобов`язаний передати співіпотекодержателю копію іпотечного договору. Зазначені у цьому пункті документи передаються за актом приймання-передачі документів в момент фактичної передачі зазначених документів».
Всі інші умови договору про відступлення прав, які не визначені за текстом цього Договору про внесення змін, є чинними (а. с. 151-152 а том 5).
10 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшнз» укладено договір про розірвання договору про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В. 28 вересня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 655, який посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гоменюк О. М. 19 грудня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 1725.
Цим Договором сторони дійшли згоди про розірвання раніше укладеного ними договору про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В. 28 вересня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 655, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гоменюк О. М. 19 грудня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1725 (далі - договір відступлення).
Сторони підтверджують відсутність будь-яких взаємних претензій за договором відступлення, та сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли із договору відступлення, з моменту набуття чинності цим договором.
«Співіпотекодержатель» повертає «Первісному іпотекодержателю» оригінали усіх документів, що були одержані «Співіпотекодержателем» за договором відступлення. Про повернення оригіналів документів сторони укладають відповідний акт передання-приймання в день набуття чинності цим Договором.
Цей договір є укладеним та набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і є невід`ємною частиною Договору відступлення. Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони погодили, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, що виникли до його укладення, а саме з 24 січня 2019 року (а. с. 153-154 том 5).
Того ж дня, 10 червня 2020 року, між Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк», яке є правонаступником ВАТ «Морський транспортний банк», ПАТ «Марфін Банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» укладено договір про розірвання договору про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В. 28 вересня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 655, який посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гоменюк О. М. 21 вересня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 1255.
Цим договором сторони дійшли згоди про розірвання раніше укладеного ними договору про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В. 28 вересня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 655, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гоменюк О. М. 21 вересня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 1255 
(далі - договір відступлення).
Сторони підтверджують відсутність будь-яких взаємних претензій за договором відступлення та сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли із договору відступлення, з моменту набуття чинності цим договором.
«Співіпотекодержатель» повертає «Первісному іпотекодержателю» оригінали усіх документів, що були одержані «співіпотекодержателем» за договором відступлення. Про повернення оригіналів документів сторони укладають відповідний акт передання-приймання в день набуття чинності цим Договором.
Цей договір є укладеним та набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і є невід`ємною частиною договору відступлення. Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони погодили, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, що виникли до його укладення, а саме з 24 січня 2019 року (а. с. 155-155 а том 5)…».
- «…Аргумент апеляційної скарги заінтересованої особи ОСОБА_1 про те, що зобов`язання ПП «Ратмир-Соло» за кредитним договором № 76/К від 27 вересня 2005 року є виконаними з 30 січня 2020 року шляхом зверненням стягнення на рухоме майно ПП «Ратмир-Соло» у позасудовому порядку, у зв`язку з цим на підставі заяви-повідомлення ТОВ «Феномен Солюшнз», яке було єдиним та законним кредитором за кредитним договором, припинило іпотеку, у тому числі, і за договором іпотеки № 655 від 28 вересня 2005 року (іпотекодавець ОСОБА_1 ), спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи, з яких випливає, що за змістом листа-повідомлення ТОВ «Феномен Солюшнз», серії та номер: реєстр № 61 від 30 січня 2020 року підставою припинення іпотеки за іпотечним договором від 28 вересня 2005 року, предметом якого є забезпечення зобов`язання Приватного підприємства «Ратмир Соло» за кредитним договором № 76/К від 27 вересня 2019 року, згідно з умовами якого ОСОБА_1 надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 149, 40 кв. м, жилою площею 105, 80 кв. м, кількість житлових кімнат: 4 (чотири), що належить їй на праві власності, є набуття іпотекодержателем ТОВ «Феномен Солюшнз» права власності на квартиру (предмет іпотеки) у позасудовому порядку. Таке рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер 45183033, про реєстрацію права власності за ТОВ «Феномен Солюшнз» на квартиру АДРЕСА_1 (предмет іпотеки), номер запису про право власності 29975874, прийняте державним реєстратором 23 січня 2019 року, яке в подальшому було оскаржено ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та на підставі висновків колегії видано наказ Міністерства юстиції України № 451/5 від 06 лютого 2020 року про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45183033 від 23 січня 2019 року, прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіною Ю. В. (а. с. 165 том 3, а. с. 136 а-136 б том 5, а. с. 208 том 6)…».
У іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2023 року просить залишити без змін.
ОСОБА_1 підставами касаційного оскарження зазначеного судового рішення визначила те, що:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні порушив послідовність викладення фактів, а той порядок, у якому їх викладено в оскаржуваній постанові від 12 січня 2023 року, змінює суть та послідовність дій ПАТ «МТБ Банк» та взаємопов`язаних із ним юридичних осіб;
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні зробив по суті правильні висновки щодо відмови у задоволенні заяви ПАТ «МТБ Банк» про зміну стягувача на ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс», проте помилково зазначив у мотивувальній частині наведені у касаційній скарзі доводи;
- суд апеляційної інстанції неналежно дослідив наявні у матеріалах справи докази.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
ПАТ «МТБ Банк» у червні 2023 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направило до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2023 року, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою від 14 лютого 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «МТБ Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року та відмовив у задоволенні клопотання заявника про зупинення дії цієї постанови.
Ухвалою від 24 лютого 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадженняу справі за касаційною скаргою ПАТ «МТБ Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2023 року та зупинив дію цієї постанови.
Ухвалою від 06 березня 2023 року Верховний Суд задовольнив клопотання ПАТ «МТБ Банк» та зупинив дію постанови Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року до закінчення касаційного провадження у справі.
Ухвалою від 25 травня 2023 року Верховний Суд поновив ОСОБА_1 строк на касаційне оскарженняпостанови Київського апеляційного суду від 12 січня 2023 року та відкрив касаційне провадження у справі.
Ухвалою від 13 вересня 2023 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційних скарг правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що рішенням від 24 грудня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва задовольнив позов Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк»), правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та у рахунок погашення заборгованості ПП «Ратмир-Соло» за кредитним договором від 27 вересня 2010 року № 76/К, а саме заборгованості за кредитом у розмірі 893 100, 00 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 7 123 097, 67 грн, відсотками в розмірі 383 430, 96 дол. США, що еквівалентно 3 058 130, 31 грн, пені за несплату основного боргу в розмірі 243 730, 34 дол. США, що еквівалентно 1 943 319, 87 грн, пені за несплату відсотків за користування кредитом в розмірі 11 045, 40 дол. США, що еквівалентно 83 515, 09 грн, на користь ПАТ «Марфін Банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 вересня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В., зареєстрованим у реєстрі за № 655, яким є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 149, 40 кв. м, жилою площею 105, 80 кв. м, що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом реалізації з прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмета іпотеки для його реалізації на стадії проведення виконавчих дій.
Постановою від 11 грудня 2019 року Київський апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , змінив рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року. Задовольнив частково позов ПАТ «Марфін Банк».
На погашення заборгованості ПП «Ратмир Соло» перед ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором від 27 вересня 2019 року № 76/К в загальному розмірі 903 238, 97 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 7 203 963, 05 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 вересня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В., зареєстрованим в реєстрі за № 655, яким є квартира АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , шляхом реалізації з прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмета іпотеки у розмірі 3 840 850, 00 грн.
В задоволенні інших вимог позову суд відмовив.
Постановою від 10 лютого 2021 року Верховний Суд залишив без змін рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року у нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року.
19 березня 2021 року Голосіївський районний суд міста Києва видав виконавчий лист № 752/2605-13-ц на виконання постанови Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року про звернення стягнення на майно.
29 березня 2021 року приватний виконавець відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 752/2605/13-ц, яке нині триває, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконане.
Рішенням від 26 лютого 2020 року у справі № 752/8858/18, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 10 травня 2022 року, Голосіївський районний суд міста Києва задовольнив позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В порядку поділу майна подружжя суд визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним на частки у розмірі по 1/2 частині у праві на квартиру АДРЕСА_1 .
17 серпня 2022 року ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс» уклали договір відступлення прав вимоги № 76/К,відповідно до умов якого банк відступив всі права вимоги кредитора до боржників станом на дату відступлення прав вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2010 року № 76/К щодо погашення заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом, комісією, неустойкою та іншими платежами, визначеними кредитним договором, в тому числі (але не виключно) погашення заборгованості, визначеної судовими рішеннями про стягнення суми заборгованості/звернення стягнення на майно боржників з метою погашення заборгованості за кредитом, які існують на дату укладення цього договору, а саме рішенням Господарського суду міста Києва від 28 липня 2014 року, яке змінено постановою Північного апеляційного господарського суду від 31 серпня 2021 року у справі № 910/2933/13; рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року, яке змінено постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року 
у справі № 752/2605/13-ц; рішенням Господарського суду міста Києва від 03 серпня 2021 року у справі № 910/7208/21.
Право, застосоване судом
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Розділ VI ЦПК України присвячений процесуальним питанням, пов`язаним з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). У цьому розділі ЦПК України міститься стаття 442, яка регулює питання заміни сторони виконавчого провадження. У частинах першій, другій та п`ятій згаданої статті зазначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Приписи цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Згідно з частинами першою, другою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
На підставі частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України 
(далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).
Згідно з чинним законодавством заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є однією з підстав правонаступництва у цивільних відносинах, відповідно, є підставою для процесуального правонаступництва, яке є можливим на будь-якій стадії процесу.
Згідно зі статтею 512 ЦК України та статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.
Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні передбачає заміну на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям. Тобто підставою заміни внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або безпосередня вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
Отже, під час вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні потрібно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до іншої особи цивільних прав і обов`язків вибулої сторони. У зв`язку з такою заміною відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, припиняється її статус сторони виконавчого провадження та її заміна проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) зроблено висновки про те, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво у цивільних (матеріальних) правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах. Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. На правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі ПАТ «МТБ Банк» на постанову апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, щодо заміни сторони боржника у виконавчому провадженні
Звертаючись до суду із заявою про заміну боржника ОСОБА_1 за виконавчим листом про звернення стягнення на предмет іпотеки на двох боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ПАТ «МТБ Банк» посилалося на те, що судовим рішенням у справі № 752/8858/18 визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку предмета іпотеки за кожним, тому вони обидва мають бути боржниками у виконавчому провадженні.
Суд першої інстанції, врахувавши приписи статті 23 Закону України «Про іпотеку», задовольнив заяву банку, оскільки вважав, що до ОСОБА_2 як власника частки у розмірі 1/2 частини квартири - предмета іпотеки перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором в тому обсязі і на тих умовах, на яких вони належать ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції скасував зазначену ухвалу суду першої інстанції з підстав неналежного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час і місце засідання суду та відмовив у задоволенні відповідної заяви ПАТ «МТБ Банк», оскільки новий кредитор, якому банк передав право на судовий захист, зокрема право на заміну сторони (боржника) виконавчого провадження, не був залучений до участі у справі.
Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про порушення судом першої інстанції норм процесуального права з таких підстав.
Частиною третьою статті 442 ЦПК України передбачено, що суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
Апеляційний суд правильно зауважив, що повідомлення учасників справи та заінтересованих осіб про час і місце проведення засідання з розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження є обов`язковим. Тобто така заява може бути розглянута судом без учасників справи та заінтересованих осіб лише у разі їх належного повідомлення.
Відповідно до матеріалів справи розгляд заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні було призначено на 27 липня та 18 серпня 2022 року та ОСОБА_2 надсилалися судові повістки про виклик до суду. 
Водночас у матеріалах справи немає повідомлень про вручення ОСОБА_2 зазначених судових повісток, як і немає відомостей про здійснення судом дій щодо повідомлення зазначеної заінтересованої особи в інший спосіб, передбачений нормами ЦПК України.
Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 був належно повідомлений про розгляд заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні, що, на переконання ПАТ «МТБ Банк», підтверджується заявами про ознайомлення з матеріалами справи, оскільки безпосередньо ОСОБА_2 з матеріалами справи не знайомився, відомостей про його належне повідомлення про час та місце розгляду зазначеної заяви у матеріалах справи немає.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, належно не повідомленого про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про заміну боржника у виконавчому провадженні, зокрема з підстави його неповідомлення про дату, час і місце засідання суду, і такі доводи скарги підтвердилися, суд апеляційної інстанції правильно скасував зазначену ухвалу.
Водночас Верховний Суд не погоджується з висновками апеляційного суду про відмову в задоволенні заяви ПАТ «МТБ Банк» про заміну боржника у виконавчому провадженні виключно з підстави незалучення до участі у справі нового кредитора з таких підстав.
У постановах Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 201/16014/13-ц, від 31 серпня 2022 року у справі № 711/3007/15-ц, від 05 жовтня 2022 року у справі № 2-11066/10, на які посилається заявник у касаційній скарзі, зроблено висновки про те, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Отже, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні потрібно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони. При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах.
Отже, суд апеляційної інстанції, вирішуючи заяву про заміну боржника у виконавчому провадженні, мав першочергово з`ясувати факт правонаступництва ОСОБА_2 у спірних матеріальних правовідносинах, тобто переходу до нього прав та обов`язків іпотекодавця та, відповідно, факт процесуального правонаступництва, тобто переходу до нього прав та обов`язків боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яке наразі триває.
За обставинами справи, що переглядається, на момент ухвалення остаточного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, видачі виконавчого листа, пред`явлення його до виконання та відкриття виконавчого провадження, предмет іпотеки - квартира  АДРЕСА_1 , - належав на праві власності ОСОБА_1 .
Втім у подальшому судовим рішенням у справі № 752/8858/18, яке набрало законної сили 10 травня 2022 року, в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Отже, розмір часток ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у праві власності на предмет іпотеки визначений судом в іншій справі № 752/8858/18 та ця обставина згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України є преюдиційною.
Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
За змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя, шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності. Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.
Тобто, якщо в іпотеку передано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на момент такої передачі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, тоді наступний поділ цього майна з визначенням часток кожного із подружжя не припиняє іпотеку.
Верховний Суд у постанові від 03 липня 2023 року у справі № 523/8641/15 зазначив, що у разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. Рішення суду про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, є підставою для внесення до державного реєстру запису про те, що така особа є співіпотекодавцем.
У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 381/979/15-ц зроблено висновок про те, що відсутність у чинному законодавстві України правової норми, яка безпосередньо визначає юридичні наслідки поділу спільного сумісного майна подружжя для цілей іпотечного правовідношення та, відповідно, процесуального правовідношення, не має створювати перешкоди для захисту інтересів добросовісного кредитора/іпотекодержателя. Брак у чинному законодавстві інших процесуальних інструментів, окрім такого, як заміна боржника у виконавчому провадженні, зумовлює використання саме такого механізму для залучення іншого з подружжя, частка якого була визначена (виділена) за рішенням суду. У такому випадку є припустимим застосування механізму заміни сторони (боржника) у виконавчому провадженні з виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на двох боржників як співвласників предмета іпотеки внаслідок розподілу майна подружжя за рішенням суду (зокрема у разі визнання за іншим із подружжя права на частку у спільному майні). Така заміна відповідає меті ефективного виконання судом своїх функцій, запобігає певним зловживанням подружжям своїми правами та спрямована на захист прав добросовісного кредитора/іпотекодержателя.
Особливістю справи, що переглядається, є те, що первісний боржник не вибуває із виконавчого провадження, правонаступництво ґрунтується на частковій зміні суб`єктного складу учасників зобов`язання, де попередній боржник залишатиметься стороною виконавчого провадження одночасно з новим (дозалученим), оскільки наслідком ухвалення рішення суду про визнання за ОСОБА_2 права власності на частку в спільному майні подружжя, що перебуває в іпотеці, є застосування інституту процесуального правонаступництва.
Враховуючи те, що судовим рішенням у справі № 752/8858/18 за ОСОБА_2 визнано право власності на частку у розмірі 1/2 частини у праві на предмет іпотеки, відповідно, до нього одночасно перейшли усі права і обов`язки іпотекодавця, тобто він став співіпотекодавцем, існують правові підстави для заміни сторони виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 19 березня 2021 року № 752/2605/13-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, а саме заміни сторони боржника ОСОБА_1 на двох боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як співвласників предмета іпотеки.
Висновок суду апеляційної інстанції про те, що із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні має звертатися лише новий кредитор, а не ПАТ «МТБ Банк», є помилковим з таких підстав.
За приписами статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частина друга статті 442 ЦПК України).
Відповідно до матеріалів справи ПАТ «МТБ Банк» у червні 2022 року звернулося до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні. Як на момент подання зазначеної заяви, так і на цей час саме банк був та є стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. 
Судове рішення про замінуПАТ «МТБ Банк» як стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на іншу особу - правонаступника - не ухвалювалося, тому Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги банку про те, що ПАТ «МТБ Банк» є повноважним подати відповідну заяву.
Також потрібно враховувати, що ПАТ «МТБ Банк» є позивачем у справі, судове рішення у якій перебуває на примусовому виконанні. Як дійсний учасник цієї справи (який не вибув зі складу сторін) банк має можливість скористатися усіма процесуальними правами, які йому належать у цій справі.
У справі, що переглядається, банк скористався правом подати до суду заяву про заміну боржника у виконавчому провадженні як позивач, який не був замінений судом у встановленому процесуальним законом порядку, та як сторона виконавчого провадження (стягувач), яка поки що також не замінена.
За обставин, коли судове рішення про процесуальне правонаступництво позивача у справі чи стягувача у виконавчому провадженні не ухвалювалося, останній має право подати заяву про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні, при вирішенні якої питання щодо правонаступництва стягувача не має правового значення.
Відмова апеляційного суду в задоволенні заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні виключно з тієї підстави, що новий кредитор не був залучений до участі у справі, є необґрунтованою, оскільки за змістом частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Рішення є таким, що ухвалене про права та обов`язки особи, яка не була в належному процесуальному статусі залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб.
Водночас у справі, що переглядається, суд першої інстанції вирішував лише питання щодо заміни боржника у виконавчому провадженні, стягувачем у якому є ПАТ «МТБ Банк», яке й подало відповідну заяву в порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України.
Питання про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, які б не були залучені до участі у справі, зокрема нового кредитора, якому відступлено право вимоги, проте щодо якого в судовому порядку не вирішено питання про заміну стягувача, суд першої інстанції в ухвалі від 18 серпня 2022 року не вирішував.
Суд апеляційної інстанції не врахував наведене, а також те, що, вирішуючи лише питання заміни боржника у виконавчому провадженні за заявою позивача/стягувача, щодо якого не ухвалено судове рішення про його процесуальне правонаступництво, суд не повинен надавати оцінку обставинам щодо матеріального правонаступництва позивача/стягувача. У такому разі суд досліджує лише обставини, що стосуються матеріального та, як наслідок, процесуального правонаступництва виключно стосовно боржника, про заміну якого подано відповідну заяву.
Також істотним є те, що апеляційну скаргу на зазначену ухвалу подав лише ОСОБА_2 , який не посилався на те, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі нового кредитора. Проте навіть в разі наведення таких доводів скарги ОСОБА_2 не мав повноважень діяти в інтересах інших осіб, зокрема нового кредитора, який самостійно не оскаржував ухвалу суду про заміну боржника у виконавчому провадженні.
З наведених підстав Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про вихід апеляційним судом за межі доводів апеляційної скарги без належних на те процесуальних підстав.
Інші доводи заявника, наведені в касаційній скарзі, не впливають на правовий результат вирішення питання щодо заміни сторони виконавчого провадження, тому Верховний Суд не надає відповіді на ці доводи скарги.
Підсумовуючи, Верховний Суд дійшов переконання про задоволення заяви ПАТ «МТБ Банк» щодо заміни боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 752/2605/13-ц, яке нині триває, оскільки судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконане.
Оцінка аргументів, викладених у касаційних скаргахПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_1  на постанову апеляційного суду від 12 січня 2023 року, щодо заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні
Звертаючись до суду із заявою про заміну стягувача з ПАТ «МТБ Банк» на ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс» банк посилався на те, що 17 серпня 2022 року сторони уклали договір відступлення прав вимоги № 76/К, внаслідок укладення якого відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс» набуло статусу нового кредитора та усі права стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
Суд першої інстанції дійшов переконання, що існують підстави для заміни стягувача у виконавчому провадженні, тому задовольнив заяву ПАТ «МТБ Банк».
Суд апеляційної інстанції скасував зазначену ухвалу суду першої інстанції та відмовив у задоволенні заяви банку, встановивши такі обставини справи.
21 вересня 2018 року ПАТ «МТБ Банк», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк», ПАТ «Марфін Банк» (кредитор, іпотекодержатель) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» (далі - ТОВ «ФК «Проксима») (новий кредитор, новий іпотекодержатель) уклали договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К, а також договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В. 28 вересня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 655.
19 грудня 2018 року ТОВ «ФК «Проксима» (кредитор, іпотекодержатель) та ТОВ «Феномен Солюшнз» (новий кредитор, новий іпотекодержатель) уклали договори про відступлення права вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором.
На підставі заяви ТОВ «Феномен Солюшнз» від 23 січня 2019 року державний реєстратор 23 січня 2019 року прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45183033, відповідно до якого право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ТОВ «Феномен Солюшнз».
31 січня 2020 року внесено запис про припинення іпотеки на підставі листа-повідомлення ТОВ «Феномен Солюшнз» від 30 січня 2020 року № 61.
29 травня 2020 року ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «ФК «Проксима» уклали договір № 1 про внесення змін до договору від 21 вересня 2018 року про відступлення прав за іпотечним договором, згідно з яким слова «первісний іпотекодержатель» замінено на слова «іпотекодержатель» та слова «новий іпотекодержатель» замінено словами «співіпотекодержатель» у відповідних відмінках.
Того ж дня, 29 травня 2020 року, ТОВ «ФК «Проксима» та ТОВ «Феномен Солюшнз» уклали договір № 1 про внесення змін до договору від 19 грудня 2018 року про відступлення прав за іпотечним договором, за умовами якого слова «первісний іпотекодержатель» замінено на слова «іпотекодержатель» та слова «новий іпотекодержатель» замінено словами «співіпотекодержатель» у відповідних відмінках.
10 червня 2020 року ТОВ «ФК «Проксима» та ТОВ «Феномен Солюшнз» уклали договір про розірвання договору про відступлення прав за іпотечним договором від 19 грудня 2018 року, згідно з яким співіпотекодержатель повертає первісному іпотекодержателю оригінали усіх документів, що були одержані співіпотекодержателем за договором відступлення. Сторони погодили, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, що виникли до його укладення, а саме з 24 січня 2019 року.
Того ж дня, 10 червня 2020 року, ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «ФК «Проксима» уклали договір про розірвання договору про відступлення прав за іпотечним договором від 21 вересня 2018 року, згідно з яким співіпотекодержатель повертає первісному іпотекодержателю оригінали усіх документів, що були одержані співіпотекодержателем за договором відступлення. Сторони погодили, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, що виникли до його укладення, а саме з 24 січня 2019 року.
Також суд апеляційної інстанції встановив, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45183033, про реєстрацію права власності ТОВ «Феномен Солюшнз» на квартиру АДРЕСА_1 (предмет іпотеки), номер запису про право власності 29975874, прийняте державним реєстратором 23 січня 2019 року, було оскаржено ОСОБА_1 та скасовано наказом Міністерства юстиції України від 06 лютого 2020 року № 451/5.
З огляду на те, що право власності ТОВ «Феномен Солюшнз» на предмет іпотеки згодом було припинено шляхом скасування відповідного рішення державного реєстратора, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконане, заборгованість за кредитним договором не погашена, тому суд апеляційної інстанції правильно виснував, що іпотека не є припиненою.
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що надані учасниками справи та досліджені письмові докази свідчать про те, що ПАТ «МТБ Банк» як первісний кредитор та ТОВ «Феномен Солюшнз» як новий кредитор підписали договір від 09 серпня 2022 року про повернення права вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К, за умовами якого кредитор повертає раніше отримані від ПАТ «МТБ Банк» через ТОВ «ФК «Проксима» на підставі договору відступлення права вимоги за кредитним договором від 19 грудня 2018 року за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор замінює кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором.
09 серпня 2022 року сторони договору підписали акт приймання-передання документації за договором, відповідно до якого кредитор ПАТ «МТБ Банк» передав, а новий кредитор ТОВ «Феномен Солюшнз» прийняв документацію, зокрема, кредитний договір від 27 вересня 2005 року разом із додатками до нього, договори поруки, договори іпотеки, у тому числі іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В. 28 вересня 2005 року, зареєстрований в реєстрі за № 655, укладений між кредитором та ОСОБА_1 . 
Надалі на підставі договору від 13 серпня 2022 року ТОВ «Феномен Солюшнз» відступило право вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К на користь ТОВ «Міксотроф Евглена-сервіс» та цього ж дня сторони підписали акт приймання-передання документації за договором.
Також суди встановили, що 17 серпня 2022 року ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс» уклали договір про відступлення прав вимоги № 76/К,відповідно до умов якого банк відступив всі права вимоги кредитора до боржників станом на дату відступлення прав вимоги за кредитним договором щодо погашення заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом, комісією, неустойки та інших платежів, визначених кредитним договором, в тому числі (але не виключно) погашення заборгованості, визначеної судовими рішеннями про стягнення суми заборгованості/звернення стягнення на майно боржників з метою погашення заборгованості за кредитом, які існують на дату укладення цього договору, а саме рішенням Господарського суду міста Києва від 28 липня 2014 року, яке змінено постановою Північного апеляційного господарського суду від 31 серпня 2021 року у справі № 910/2933/13; рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року, яке змінено постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року 
у справі № 752/2605/13-ц; рішенням Господарського суду міста Києва від 03 серпня 2021 року у справі № 910/7208/21.
Врахувавши подані учасниками справи докази, суд апеляційної інстанції виснував про недоведеність банком недійсності договору про повернення прав вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К, укладеним 09 серпня 2022 року між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «Феномен Солюшнз», та неспростування презумпції правомірності правочину.
Верховний Суд не погоджується з цим висновком апеляційного суду з таких підстав.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 627 і статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє передбачені ним цивільні права й обов`язки, допоки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі чи за змістом рішення суду, яке набрало законної сили.
Тож у разі неспростування презумпції правомірності договору, передбаченої у статті 204 ЦК України, усі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Конструкція недійсності договору потрібна для того, щоб не допускати або припиняти порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. В основі конструкції недійсності (нікчемності та оспорюваності), як правило, перебуває порушення приписів ЦК України чи іншого закону.
Вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих на обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
У справі, що переглядається, договір відступлення прав вимоги від 17 серпня 2022 року № 76/К, укладений між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс», не є нікчемним, тобто недійсним згідно із законом, також цей договір не був оспорений та не визнаний судом недійсним в установленому порядку, на що суд апеляційної інстанції не звернув уваги.
Апеляційний суд зазначив, що відступлення права вимоги може здійснюватися виключно щодо дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. На переконання апеляційного суду, ПАТ «МТБ Банк» не довів дійсності вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав до ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс».
Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21, ухваленій після подання касаційних скарг, зроблено висновки про те, що у розумінні приписів статті 519 ЦК України недійсною є вимога, яка не має правової підстави, зокрема, яка ґрунтується на нікчемному правочині або оспорюваному правочині, що був визнаний судом недійсним до чи після відповідного відступлення; яка не належала первісному кредитору або на момент відступлення вже припинилася. Недійсність вимоги є вадою предмета договору, яка не може вплинути на дійсність самого договору. Недійсність переданої вимоги, про яку йдеться в статті 519 ЦК України, не може ототожнюватися із недійсністю правочину в розумінні норм розділу IV «Правочини. Представництво» ЦК України. Законодавець не пов`язує питання дійсності/недійсності правочину про заміну кредитора із дійсністю вимоги, яка передається новому кредитору, і безпосередньо визначає правовий наслідок передачі права вимоги, якого не існує. Отже, сама лише недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору між первісним кредитором та новим кредитором, за яким була передана така вимога. Недійсність вимоги зумовлює відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану приписами ЦК України.
ПАТ «МТБ Банк» в судах апеляційної та касаційної інстанцій наголошувало на тому, що на момент відступлення права вимоги на користь ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс», а саме 17 серпня 2022 року, банк мав дійсне право вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К; договір із ТОВ «Феномен Солюшнз» від 09 серпня 2022 року про повернення права вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К банк не укладав.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16, на яку посилається банк у касаційній скарзі, зроблено висновки про те, що вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом за перевірки та надання оцінки доказам, наданим на обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надано оцінку на предмет нікчемності, тобто недійсності згідно з приписами закону.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, на яку посилається банк у касаційній скарзі, зроблено висновки про те, що у частині першій статті 215 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі, що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, на яку банк також посилається в касаційній скарзі, Велика Палата Верховного Суду підтримала наведені висновки та звернула увагу на те, що будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, потрібно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили. У частині першій статті 215 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі, що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Також Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
Подібні висновки викладені й у інших постановах Верховного Суду, на які посилається ПАТ «МТБ Банк» у касаційній скарзі, зокрема, у постановах від 07 грудня 2022 року у справі № 200/19639/14-ц та від 28 грудня 2022 року у справі № 390/928/18.
Наведені правові висновки Верховного Суду мають бути враховані судом у цій справі, оскільки банк заперечує факт укладення правочину від 09 серпня 2022 року з ТОВ «Феномен Солюшнз».
У справі, що переглядається, апеляційний суд не надав оцінки доводам та доказам заявника про неукладення ним договору з ТОВ «Феномен Солюшнз» від 09 серпня 2022 року про повернення права вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К; не врахував наведені висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, відповідно до яких правочин, який не вчинено, не може бути визнаний недійсним.
Верховний Суд дійшов переконання, що факт укладення правочину від 09 серпня 2022 року має бути належно та всебічно досліджений судом саме під час вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. У такому висновку Верховний Суд керувався тим, що особа не може звернутися з окремим позовом про визнання недійсним неукладеного правочину, тому така особа може доводити його неукладеність при вирішенні судом іншого питання, зокрема про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки від встановлення цієї обставини залежить результат вирішення зазначеної заяви.
Отже, під час вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження суд має надати оцінку договору про відступлення прав вимоги не лише на предмет нікчемності, тобто недійсності згідно з приписами закону, а й передусім на предмет його укладеності в тому разі, якщо сторона правочину заперечує факт його укладення та виконання, оскільки лише укладений правочин може бути оцінений судом як нікчемним чи визнаний недійсним.
Суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки доводам ПАТ «МТБ Банк» про те, що ТОВ «Феномен Солюшнз» було припинене 26 жовтня 2021 року, тоді як договір про повернення права вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К цьому товариству датований 09 серпня 2022 року, тобто після його припинення. Відповідно, оскільки ТОВ «Феномен Солюшнз» було припинене 26 жовтня 2021 року, воно не могло укласти договір від 13 серпня 2022 року з ТОВ «Міксотроф Евглена-сервіс» та відступити останньому право вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К.
Також, заперечуючи факт укладення договору від 09 серпня 2022 року, ПАТ «МТБ Банк» посилалося на те, що ОСОБА_3 як керуючий Центральним відділенням ПАТ «МТБ Банк» у м. Києві не підписував договір від імені банку, а також на те, що договір від імені ТОВ «Міксотроф Евглена-сервіс» було підписано ОСОБА_4 , яка до 19 листопада 2020 року була кінцевим бенефіціарним власником ПП «Ратмир-Соло».
В ухвалі від 08 вересня 2022 року у справі № 910/2933/13 Північний апеляційний господарський суд зробив висновок, що існує імовірність поєднання в одній особі кредитора та боржника, оскільки підписантом договору від імені нового кредитора ТОВ «Міксотроф Евглена-сервіс» є ОСОБА_4 , яка до 19 листопада 2020 року була кінцевим бенефіціарним власником ПП «Ратмир-Соло», який є боржником за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К, тобто ці особи є пов`язаними між собою. Відтак, врахувавши наявність заперечень ПАТ «МТБ Банк» щодо укладення 09 серпня 2022 року договору про повернення права вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К та встановлення судом факту пов`язаності осіб кредитора та боржника, апеляційний суд критично оцінив докази, подані ТОВ «Міксотроф Евглена-сервіс» на підтвердження здійснення відступлення права вимоги, оскільки суд мав сумніви в достовірності та належності цих документів.
Подібні висновки Північний апеляційний господарський суд виклав у постанові від 18 жовтня 2022 року у справі № 910/7208/21.
Відмовляючи у задоволенні заяви ПАТ «МТБ Банк» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, апеляційний суд не врахував наведеного, не надав правової оцінки доводам ПАТ «МТБ Банк» про неукладеність договору від 09 серпня 2022 року про повернення права вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К та доказам, поданим до суду заявником на підтвердження цієї обставини, залишив поза увагою правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц та у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16, а також те, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження», що відповідно призведе до порушення такого принципу цивільного судочинства, як обов`язковість судового рішення, що набрало законної сили.
Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції зробив надто формальні та передчасні висновки щодо суті вимог заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні, оскільки не дослідив обставини, які мають вирішальне значення для розв`язання цього питання. Зазначені недоліки не можуть бути усунуті під час касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Без з`ясування всіх фактичних обставин справи висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заяви ПАТ «МТБ Банк» про заміну стягувача у виконавчому провадженні не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідає завданню цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц сформульовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні заяви ПАТ «МТБ Банк» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, оскільки не з`ясував всі обставини справи, не надав оцінку доказам, поданим учасниками справи, та доводам заяви. Враховуючи те, що Верховний Суд не має процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, з огляду на приписи статті 400 ЦПК України, тому у справі, що переглядається, позбавлений можливості ухвалити нове судове рішення по суті порушеного питання.
Оскільки Верховний Суд дійшов переконання про передчасність висновків суду апеляційної інстанції, скасування постанови апеляційного суду від 12 січня 2023 року та направлення справи щодо вирішення питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, тому Суд не надає оцінки іншим доводам заявників, наведеним в касаційних скаргах на зазначену постанову, які не впливають на правовий результат касаційного перегляду. Водночас цим доводам має бути надана оцінка апеляційним судом під час нового розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги ПАТ «МТБ Банк» на постанову апеляційного суду від 22 грудня 2022 року щодо заміни сторони боржника у виконавчому провадженні
Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про скасування ухвали суду першої інстанції з підстави неналежного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час і місце засідання суду.
Водночас Верховний Суд не погодився з висновками апеляційного суду про відмову в задоволенні заяви ПАТ «МТБ Банк» про заміну боржника у виконавчому провадженні виключно з підстави незалучення до участі у справі нового кредитора, оскільки як на момент подання зазначеної заяви, так і на теперішній час саме банк був та є стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, тому мав право подати відповідну заяву. Питання про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, зокрема нового кредитора, якому відступлено право вимоги, проте щодо якого в судовому порядку не вирішено питання про заміну стягувача, суд першої інстанції в ухвалі від 18 серпня 2022 року не вирішував.
Врахувавши те, що розмір часток ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у праві власності на предмет іпотеки визначений судом в іншій справі № 752/8858/18, за ОСОБА_2 визнано право власності на частку у розмірі 1/2 частини предмета іпотеки та, відповідно, до нього одночасно перейшли усі права і обов`язки іпотекодавця, тобто він став співіпотекодавцем, тому Верховний Суд виснував, що існують правові підстави для заміни сторони виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 19 березня 2021 року № 752/2605/13-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, а саме заміни сторони боржника ОСОБА_1 на двох боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як співвласників предмета іпотеки.
Зважаючи на наведене, Верховний Суд зробив висновок, що постанову суду апеляційної інстанції потрібно скасувати. Верховний Суд не може залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, оскільки цей суд допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Відтак судові рішення, ухвалені за наслідками вирішення заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні, підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення зазначеної заяви ПАТ «МТБ Банк».
За приписами пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини(частини перша-четверта статті 412 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду касаційних скаргПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_1  на постанову апеляційного суду від 12 січня 2023 року щодо заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні
Верховний Суд встановив, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, відповідно до яких правочин, який не вчинено, не може бути визнаний недійсним.
Верховний Суд дійшов переконання, що доводи учасника справи щодо неукладеності правочину про відступлення прав вимоги мають бути оцінені судом під час вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки особа не може звернутися з окремим позовом про визнання недійсним неукладеного правочину. Натомість від встановлення обставини неукладеності правочину про відступлення прав вимоги залежить результат вирішення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
Верховний Суд виснував, що під час вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження суд має надати оцінку договору про відступлення прав вимоги не лише на предмет нікчемності, тобто недійсності згідно з приписами закону, а й передусім на предмет його укладеності в тому разі, якщо сторона правочину заперечує факт його укладення та виконання, оскільки лише укладений правочин може бути оцінений судом як нікчемним чи визнаний недійсним.
Водночас апеляційний суд не надав жодної правової оцінки доводам ПАТ «МТБ Банк» про неукладеність договору від 09 серпня 2022 року про повернення права вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 76/К та доказам, поданим заявником до суду на підтвердження цієї обставини, й, відповідно, зробив передчасні висновки про відмову в задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції, не можуть бути усунуті під час касаційного перегляду справи, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи суду належить урахувати зазначене у цій постанові суду касаційної інстанції, об`єктивно дослідити докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим учасниками справи доказам на обґрунтування своїх вимог та заперечень як в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скаргиОСОБА_1 немає, проте касаційна скарга ПАТ «МТБ Банк» підлягає частковому задоволенню, оскаржувана постанова апеляційного суду - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
За правилом пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
За приписами частин четвертої та п`ятої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. Висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Щодо поновлення виконання оскаржуваних судових рішень
За правилами статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ухвалою від 24 лютого 2023 року Верховний Суд зупинив дію постанови Київського апеляційного суду від 12 січня 2023 року, а ухвалою від 06 березня 2023 року зупинив дію постанови Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року до закінчення касаційного провадження у справі.
Верховний Суд дійшов висновку, що постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року потрібно скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні, а також про те, що постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2023 року потрібно скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відтак, підстав для поновлення виконання оскаржуваних судових рішень немає, оскільки відповідно до частини другої статті 419 ЦПК України з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Розподіл судових витрат
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги ПАТ «МТБ Банк» на постанову апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, скасував оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, а також ухвалу суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про задоволення заяви щодо заміни боржника у виконавчому провадженні.
З наведених підстав судові витрати, сплачені ПАТ «МТБ Банк» при поданні касаційної скарги, у вигляді судового збору в розмірі 2 684, 00 грн потрібно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі пунктів 9, 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Також Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги ПАТ «МТБ Банк» та про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду від 12 січня 2023 року, скасував оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України зазначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням приписів цієї норми підстав для розподілу судових витрат за результатом розгляду касаційних скаргПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду від 12 січня 2023 року немає.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» задовольнити частково.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Заяву Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.
Замінити сторону боржника ОСОБА_1 на двох боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власників по 1/2 частці кожен квартири АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 19 березня 2021 року № 752/2605/13-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Компенсувати Публічному акціонерному товариству «МТБ Банк» судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 2 684, 00 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2023 року задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                               О. В. Ступак

Судді                                                                                                           І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко