Справа № 136/1947/19
Провадження № 22-ц/801/1645/2023
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шелюховський М. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року	Справа № 136/1947/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Денишенко Т.О., Оніщука В.В.,
за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., представника КЗ  «Липовецька публічна бібліотека» - адвоката Щавінського К.С., представника ОСОБА_1  - адвоката Ситцевого В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» та ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 червня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека», Липовецької міської ради Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Професійної спілки працівників бібліотек про визнання незаконним наказу про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату та чисельності працівників, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до КЗ «Липовецька публічна бібліотека», Липовецької міської ради Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Професійної спілки працівників бібліотек про визнання незаконним наказу про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату та чисельності працівників, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 01 серпня 1973 року і по 30 вересня 2019 року працювала бібліотекарем, загальний стаж роботи 46 років. 
01 січня 1978 року почала працювати у Липовецькому райвідділі культури на посаді старшого бібліотекаря бібліографічного відділу згідно з наказом №73 від 05 січня 1978 року. 
01 січня 1992 року згідно з наказом № 87а від 27 грудня 1991 року була переведена з посади старшого бібліотекаря системи. 
01 червня 1993 року була переведена на посаду бібліотекаря першої категорії Липовецької ЦБС згідно з наказом № 42а від 04 червня 1993 року, а 01 жовтня 2014 року згідно наказу № 79-ОД Відділу культури та туризму Липовецької РДА про попередження ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було повідомлено про наступне звільнення з роботи. 
Згідно з наказу № 29-ОД відділу культури та туризму Липовецької РДА відбулось скорочення, а саме посад, які займали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 
06 липня 2015 року розпорядженням № 187 Липовецької РДА наказ № 29-ОД від 24 квітня 2015 року був скасований через порушення низки норм чинного законодавства. 01 серпня 2016 року на підставі наказу начальника Відділу культури і туризму Липовецької РДА Терлецького Г.О. № 32-ОД від 26 травня 2016 року та наказу Липовецької ЦРБ № 18-ОС від 01 серпня 2016 року вона була звільнена з посади бібліографа 1-ої категорії Липовецької ЦРБ згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників. 
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 09 березня 2017 року її поновлено на даній посаді та на її користь стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу. 
30 вересня 2019 року наказом № 23-ОС вона повторно звільнена з посади бібліографа 1-ої категорії Липовецької центральної районної бібліотеки згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників. 
Звільнення вважає незаконним, зазначає, що має переважне право на залишення на роботі, оскільки є працівником із тривалим безперервним стажем роботи. В процесі процедури звільнення роботодавець не вжив заходів щодо перевірки наявності у неї, посада якої скорочувалась, більш високої чи більш низької кваліфікації та продуктивності праці порівняно із іншими працівниками. Крім того, у порушення вимог статті 49-2 КЗпП України їй не запропоновано інші посади, хоча після її звільнення з роботи 30 вересня 2019 року на посади, які займали вивільнені працівники, прийнято нових працівників, що не відповідає змісту статей 2-1, 42 КЗпП України.
З огляду на зазначене, просила суд постановити рішення, яким поновити її на раніше займаній посаді та стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року позов задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано наказ директора Липовецької центральної районної бібліотеки від 30 вересня 2019 року № 23-ОС про звільнення ОСОБА_1 з посади бібліотекаря І категорії Липовецької центральної районної бібліотеки у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді бібліотекаря І категорії комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області із 01 жовтня 2019 року.
Стягнуто із комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 54 102,50 (п`ятдесят чотири тисячі сто дві гривні 50 коп.) грн, з утриманням при виплаті цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду КЗ «Липовецька публічна бібліотека» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що застосування положень ст. 42 КЗпП України при звільненні позивача було неможливим, оскільки займана позивачем посада була єдиною в установі. Крім того, відповідач зазначив, що суд першої інстанції поновив позивача на посаді бібліотекаря 1 категорії, в той час як вона обіймала посаду бібліографа 1 категорії, при цьому не мотивувавши таке рішення.
Також не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1  – адвокат Ситцевой В.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність викладених у рішенні суду першої інстанції висновків обставинам справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, просив змінити оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні середнього заробітку за період з 01.10.2020 по 20.06.2023, а також в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді «бібліотекар ІІ категорії» та «бібліотекар І категорії», зазначивши правильне найменування посади «бібліограф ІІ категорії» та «бібліограф І категорії».
Основними доводами апеляційної скарги є те, що рішення суду першої інстанції в частині встановлення вини ОСОБА_1 у зволіканні розгляду справи є таким, що суперечить матеріалам справи. Представник позивача переконаний, що суд першої інстанції не навів конкретних фактів зловживання позивачем своїми процесуальними правами, також зазначив, що будь-яких ухвал щодо неприпустимості сторонами зловживаннями своїми процесуальними правами суд першої інстанції протягом всього періоду розгляду справи не приймав. До того ж, представник позивача вказує, що суд першої інстанції невірно зазначив у рішенні суду посаду, на яку мала бути поновлена ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу КЗ «Липовецька публічна бібліотека», представник ОСОБА_1 – адвокат Ситцевой В.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування своїх заперечень представник позивача зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до непогодження із оскаржуваним рішенням суду першої інстанції та необхідністю здійснення переоцінки доказів у справі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна   скарга КЗ «Липовецька публічна бібліотека» не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_1  – адвокат Ситцевого В.В. підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці 01 серпня 1973 року ОСОБА_1 на підставі наказу № 122 від 31 липня 1973 року прийнята у Липовецький райвідділ культури на посаду завідуючої Костянтинівської сільської бібліотеки та 10 січня 1975 року на підставі наказу № 203 від 27 грудня 1974 року звільнена за власним бажанням. 
30 січня 1975 року відповідно до наказу №16 від 30 січня 1975 року прийнята до Липовецької райлікарні на посаду бібліотекаря та 31 грудня 1977 року на підставі наказу № 204 від 26 грудня 1977 року звільнена за власним бажанням. 
01 січня 1978 року відповідно до наказу №73 від 05 січня 1978 року прийнята у Липовецький райвідділ культури на посаду старшого бібліотекаря методично-бібліографічного відділу та 01 січня 1992 року на підставі наказу № 87с від 21 грудня 1991 року переведена на посаду бібліографа ІІ категорії Липовецької ЦБС. 
01 червня 1993 року відповідно до наказу № 42а від 04 червні 1993 року переведена на посаду бібліографа І категорії Липовецької ЦБС та 01 серпня 2016 року згідно наказу № 18 від 01 серпня 2016 року була звільнена у зв`язку з скороченням чисельності штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України. 
01 липня 2019 року відповідно до наказу № 110 г від 13 червня 2019 року поновлено на роботі. 
30 вересня 2019 року згідно з наказом № 230с від 03 вересня 2019 року звільнена у зв`язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України).
01 серпня 2016 року наказом директора Липовецької ЦРБ № 18-ОС за погодженням з профспілковим комітетом ОСОБА_1 було звільнено з посади бібліографа І категорії на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників.
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2016 року у справі № 136/1400/16-ц у задоволені позову ОСОБА_1 до Липовецької ЦРБ, відділу культури і туризму Липовецької РДА Вінницької області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 09 березня 2017 року апеляційна скарга позивача задоволена частково, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2016 року у справі № 136/1400/16-ц скасоване, позов ОСОБА_1 задоволений частково, визнано незаконним та скасований наказ директора Липовецької ЦРБ від 01 серпня 2016 року № 18-ОС про звільнення ОСОБА_1 з посади бібліографа І категорії центральної районної бібліотеки у зв`язку із скороченням чисельності працівників; поновлено ОСОБА_1 на посаді бібліографа І категорії Липовецької центральної районної бібліотеки; стягнуто із Липовецької ЦРБ на користь ОСОБА_1 32560,23 грн заробітної плати за час вимушеного прогулу з утриманням при виплаті цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів та 1 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 02 липня 2018 року у справі № 136/1400/16-ц (провадження № 61-14962св18) касаційну скаргу відділу культури і туризму Липовецької РДА Вінницької області залишено без задоволення, а рішення Апеляційного суду Вінницької області від 09 березня 2017 року залишено без змін.
Наказом директора Липовецької ЦРБ від 13 червня 2019 року № 11-ОС «Про внесення змін до штатного розпису та поновлення на роботі працівників» на виконання постанови Верховного Суду від 02 липня 2018 року у справі № 136/1400/16-ц із 01 липня 2019 року введено в штатний розпис бібліотеки в тому числі посаду бібліографа І категорії із призначенням на дану посаду ОСОБА_1 .
Наказом начальника відділу культури та туризму Липовецької РДА від 29 липня 2019 р. № 39-ОД «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату та чисельності працівників», у зв`язку із неможливістю додаткового фінансування за рахунок районного бюджету за КТКВК 1014030 «забезпечення діяльності бібліотек» директору Липовецької ЦРБ визначено вивести із штатного розпису, в тому числі посаду бібліографа І категорії та попередити працівників про наступне вивільнення відповідно до вимог чинного законодавства.
На підставі наказу начальника відділу культури та туризму Липовецької РДА від 29 липня 2019 року № 39-ОД, 29 липня 2019 року директором Липовецької ЦРБ, виданий наказ № 14-ОД «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату і чисельності працівників», яким визначено скоротити чисельність і штат працівників Липовецької ЦРБ на три штатні посади, в тому рахунку бібліографа І категорії; у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників внести відповідні зміни до штатного розпису, затвердивши його у новій редакції; попередити в тому рахунку ОСОБА_1 , яка обіймає посаду бібліографа І категорії, про її наступне звільнення з роботи згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із тим, що у Липовецькій ЦРБ відсутні вакантні посади; звільнення працівників згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України провести до вимог діючого законодавства. Зі змістом даного наказу позивач ознайомилась 30 липня 2019 року, що підтверджується особистим підписом останньої.
При цьому, матеріали справи містять відповідь голови райкому профспілки працівників культури В. Терлецької директору Липовецької ЦРБ Юкало М.М., де не зазначено номер та дата, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є членами профспілкового комітету бібліотечних працівників, у зв`язку із чим надати копію протоколу профспілки бібліотечних працівників про згоду на звільнення не є можливим.
Наказом в.о. директора Липовецької ЦРБ від 09 серпня 2019 року № 14-ОС «Про звільнення за угодою сторін» визначено звільнити ОСОБА_5 з посади діловода Липовецької центральної районної бібліотеки із 09 серпня 2019 року за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України.
Зі змісту супровідного листа директора Липовецької ЦРБ від 17.11.2020 р. № 27/01-15 вбачається, що в період із 01 липня 2019 р. по 30 вересня 2019 р. в штаті Липовецької ЦРБ бути наявні вакантні технічні посади діловода та сторожа. Посади за кваліфікаційним рівнем бути відсутні. ОСОБА_1 було повідомлено про наявність технічної посади діловода.
Згідно з повідомленням директора Липовецької ЦРБ від 12 вересня 2019 року № 40 ОСОБА_1 попереджена, що її посада підлягає скороченню на підставі наказу начальника відділу культури та туризму Липовецької РДА від 29 липня 2019 року № 39-ОД та наказу директора Липовецької ЦРБ від 29 липня 2019 року № 14-ОД, з метою працевлаштування позивачу запропоновано вакантну посаду діловода Липовецької ЦРБ.
У відповідності до повідомлення директора Липовецької ЦРБ від 24.09.2019 року № 47 роботодавець просить ОСОБА_1 надати згоду на переведення на посаду діловода Липовецької ЦРБ або відмову від даної посади. Даним повідомленням позивача проінформовано, що посада діловода Липовецької ЦРБ відповідно до посадової інструкції не потребує навиків чи то відповідної освіти та додаткового навчання, тому згода має бути безумовною. В даному повідомленні особисто прописано та підписано ОСОБА_1 про те, що вона погоджується з запропонованим переведенням її з посади бібліографа І категорії на повну ставку діловода.
Наказом директора Липовецької ЦРБ від 30 вересня 2019 року № 23-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » визначено звільнити ОСОБА_1 з посади бібліографа І категорії 30 вересня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування, згідно п.1 ст.40 КЗпП України.
Наказом директора Липовецької ЦРБ від 30 вересня 2019 року № 24-ОС «Про звільнення ОСОБА_2 » визначено звільнити ОСОБА_2 з посади бібліотекаря І категорії читацького залу відділу обслуговування 30 вересня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування, згідно п.1 ст.40 КЗпП України.
Наказом директора Липовецької ЦРБ від 30 вересня 2019 р. № 25-ОС «Про звільнення за угодою сторін» визначено звільнити ОСОБА_6 з посади сторожа Липовецької центральної районної бібліотеки із 30 вересня 2019 року за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України.
Наказом директора Липовецької ЦРБ від 30 вересня 2019 року № 26-ОС «Про переведення» визначено перевести ОСОБА_4 з посади бібліографа І категорії на посаду діловода з 01 жовтня 2019 року на неповний робочий день з режимом роботи з 08:00 год. до 12:00 год, з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу.
Наказом директора Липовецької ЦРБ від 30 вересня 2019 року № 27-ОС «Про прийняття на роботу» визначено призначити ОСОБА_7 на посаду сторожа Липовецької центральної районної бібліотеки із 01 жовтня 2019 року з посадовим окладом згідно з штатним розписом з випробувальним терміном на два місці.
Рішенням 3 сесії 8 скликання Вінницької районної ради Вінницької області від 31 грудня 2020 року № 74 «Про безоплатну передачу з спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницького району об`єктів нерухомого майна та комунальних установ в комунальну власність Липовецькій територіальній громаді» до сфери управління останньої з правом володіння передано Липовецьку центральну району бібліотеку, ЄДРПОУ 05463118 адреса місця знаходження: м. Липовець, вул. В. Липківського, 12.
Рішенням 5 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 14 січня 2021 року № 87 «Про прийняття зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницького району об`єктів нерухомого майна та комунальних установ в комунальну власність Липовецької територіальної громади» до сфери управління останньої з правом володіння прийнято Липовецьку центральну району бібліотеку ЄДРПОУ 05463118.
Рішенням 6 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 22 січня 2021 року № 127 «Про перейменування Липовецької центральної районної бібліотеки та затвердження Статуту у новій редакції» Липовецьку центральну районну бібліотеку перейменовано на комунальний заклад «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області та затвердженого Статуту даного комунального закладу у новій редакції.
У відповідності до змісту пунктів 1.2, 1.3, 1.4., 1.11 Статуту комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області ЛПБ інформаційний, культурний, освітній заклад, що має порядкований фонд документів, доступ до інших джерел інформації і знаходиться в комунальній власності Липовецької міської територіальної громади. Засновником закладу є Липовецька міська рада. Засновник здійснює фінансування закладу, її матеріально-технічне забезпечення, закріплює за закладом необхідні будівлі, інженерні комунікації, обладнання. Управління закладу здійснюється через уповноважений орган Управління освіти, культури, молоді і спорту Липовецької міської ради Вінницької області. ЛПБ є юридичною особою, має печатку, штамп та бланки зі своїм найменуванням та інші реквізити.
Рішенням 6 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 22 січня 2021 року № 129 «Про зміну органу підпорядкування та упорядкування оплати праці бібліотек Липовецької міської ради» Липовецька міська бібліотека приєднана до КЗ Липовецька публічна бібліотека Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.
Рішенням 5 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 14 січня 2021 року № 87 «Про прийняття зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницького району об`єктів нерухомого майна та комунальних установ у комунальну власність Липовецької територіальної громади» Липовецька центральна районна бібліотека прийнята до сфери управління Липовецької територіальної громади.
Рішенням 10 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 25 лютого 2021 року № 204 «Про затвердження активів приймання-передачі комунальних закладів, підприємств Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області» затверджений акт прийому-передачі Липовецької ЦРБ.
Рішенням 11 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 23 березня 2021 року № 247 «Про надання згоди на безоплатне прийняття майна Липовецької РДА Вінницької області у комунальну власність Липовецької територіальної громади» надано згоду на прийняття майна Липовецької РДА Вінницької області, придбане за рахунок коштів місцевого бюджету у комунальну власність Липовецької територіальної громади згідно з додатком 1.
Рішенням 11 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 23 березня 2021 року № 259 «Про передачу та закріплення майна комунальної власності Липовецької територіальної громади на праві оперативного управління комунальному закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області передано та закріплено матеріальні цінності, активи, майно комунальної власності Липовецької територіальної громади на праві оперативного управління комунальному закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (ЄДРПОУ 0546311800), згідно з додатком № 1 для здійснення повноважень, визначених законодавством.
Розпорядженням заступника голови Липовецької РДА Вінницької області від 16 січня 2021 року № 10-к «Про припинення структурних підрозділів Липовецької районної державної адміністрації» відділ культури, молоді і спорту Липовецької РДА припинено шляхом приєднання до Вінницької РДА (ЄДРПОУ 04050975) (ЄДРПОУ 0226719).
Зі змісту листа Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 11 березня 2021 року № 02-42/454 вбачається, що Управління освіти, культури, молоді та спорту Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області є новоствореним органом, рішення про створення якого прийнято на 77 сесії 7 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 12 листопада 2020 року № 815.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач під час процедури звільнення позивача допустив порушення вимог трудового законодавства, наявність яких впливає на висновок про законність такого звільнення, а саме мають місце факти: направлення роботодавцем пропозицій про можливість переведення на одну наявну вакантну посаду діловода Липовецької центральної районної бібліотеки одночасно декільком працівникам (повідомлення ОСОБА_1 від 24 вересня 2019 року № 47, повідомлення ОСОБА_2 від 24 вересня 2019 р № 48, повідомлення ОСОБА_8 від 24 вересня 2019 року № 49); невиконання роботодавцем свого обов`язку щодо необхідності повідомлення позивача про наявність усіх вакантних посад, які існували в Липовецькій центральній районній бібліотеці станом 30 вересня 2019 року, тобто на день звільнення, а саме посади сторожа; невиконання роботодавцем свого обов`язку щодо подальшого працевлаштування вивільнюваного працівника, а саме видання відповідачем оскаржуваного наказу про звільнення, за умови наявності пропозиції останнього про можливість переведення на вакантну посаду діловода Липовецької центральної районної бібліотеки та отримання згоди позивача на зазначене переведення; невчинення роботодавцем дій щодо перевірки наявності у працівника переважного права на залишення на роботі, а саме відповідач утримався від вчинення дій щодо проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і позивача, посада якої підлягала скороченню.
Виходячи із встановлених у справі обставин суд першої інстанції дійшов висновку про визнання незаконним та скасування наказу директора Липовецької центральної районної бібліотеки від 30 вересня 2019 року № 23-ОС про звільнення ОСОБА_1 з посади бібліотекаря І категорії читального залу відділу обслуговування Липовецької ЦРБ, у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Також суд дійшов висновку про поновлення ОСОБА_1 на посаді бібліотекаря І категорії комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області із 01 жовтня 2019 року.
При цьому, посилаючись на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», та виходячи із встановлених у справі обставин, суд не вбачав підстав для застосування положень частини другої статті 235 КЗпП України, в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, як це просить представник позивача, оскільки судом встановлено, що саме внаслідок поведінки позивача заява про поновлення її на роботі розглядалась більше одного року.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції в частині часткового стягнення середнього заробітку погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно з пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до  ч.2  ст.235  КЗпП оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду,  вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.
Відповідно до матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що період вимушеного прогулу становить з 01.10.2019 року по 20.06.2023 року і складає 944 робочих днів.  Отже, позовна заява ОСОБА_1 розглядалась судом першої інстанції більше одного року, проте, на думку колегії суддів, вини позивача у цьому не було, а тому підстав для зменшення розміру  оплати  вимушеного  прогулу не вбачається.
Так, в обґрунтування доводів скарги щодо відсутності вини позивача у розгляді справи понад один рік, представник позивача зазначив, що перелічені судом першої інстанції факти зволікань розгляду справи з боку позивача не підтверджуються матеріалами справи, оскільки позивача не можна винити у діях відповідачів по перенесенню судових засідань у справі, а також законне користування позивачем своїми процесуальними правами.
Представник позивача переконаний, що суд першої інстанції не навів конкретних фактів, які б свідчили про зловживання позивачем своїми процесуальними правами при: збільшенні позовних вимог; остаточному визначенні складу учасників справи та предмету спору; численних письмових поясненнях. 
Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги та доходить висновку про відсутність винної поведінки позивача у розгляді спору про поновлення на роботі більше одного року, оскільки судовий розгляд справи відкладався також за клопотаннями відповідачів та у зв`язку із неявкою у судові засідання сторін, через неодноразові самовідводи суддів по справі, а також з інших причин, не залежних від поведінки позивача, а тому у суду першої інстанції відсутні були підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Крім того, скаржником не надано доказів на спростування розрахунку середнього заробітку, здійсненого судом.
В свою чергу, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. № 100.
Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяці в робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).
Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 523/18850/14-ц, який підтримав Верховний Суд у постанові від 31жовтня 2018 року у справі № 569/10189/16-ц.
Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимогу про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунок, з якого він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.
Як встановлено із довідки про заробітну плату та інші доходи відділу культури та туризму Липовецької РДА Вінницької області від 30.09.2019 № 228/01-17 розмір заробітної плати позивача за серпень 2019 року становив 4 544,80 (чотири тисячі п`ятсот сорок чотири гривні 80 коп.) грн та за вересень 4 544,80 (чотири тисячі п`ятсот сорок чотири гривні 80 коп.) грн з урахуванням окладу та надбавки за вислугу років, без врахування виплати за вимушений прогул та вихідної допомоги.
При цьому, розрахунок норм тривалості робочого часу на 2019 рік визначено листом Міністерства соціальної політики України від 08 серпня 2018 року № 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік», у якому вказано, що у серпні 2019 року було 21 робочих дня, вересні 2019 рку 21 робочих дня, тобто за період серпень-вересень 2019 року було 42 (сорок два) робочих дня.
Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача, виходячи із нарахованої заробітної плати за серпень-вересень 2019 року та загальної кількості робочих днів за вказаний період становить 216,41 (двісті шістнадцять гривень 41 коп.) грн із розрахунку:
4 544,80 грн х 2 міс. = 9089,60 грн/ 42 роб. днів = 216,41 грн.
Отже, розмір грошової суми, яка підлягає стягненню, як середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період із 01.10.2019 року по 20.06.2023 року становить 204 291,04 грн, із розрахунку: 216,41 грн х 944 дні = 204 291,04 грн.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно навівши у своєму рішенні відповідні норми матеріального та процесуального права, неправильно застосував їх, що призвело до невірного визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Разом з тим, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції в резолютивній частині свого рішення зазначив назву посади, на якій необхідно поновити позивача, а саме: «Поновити ОСОБА_1 на посаді бібліотекаря І категорії комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області із 01 жовтня 2019 р.».
Натомість, позивач в прохальній частині своєї позовної заяви просила поновити її на посаді бібліографа 1 категорії.
Апеляційний суд зазначає, що 30 вересня 2019 року наказом № 23-ОС Липовецької ЦРБ позивача було звільнено саме з посади бібліографа 1 категорії.
Зазначені вище обставини свідчать про те, що рішення суду першої інстанції належить змінити в частині назви посади, на якій необхідно поновити позивача.
Враховуючи наведе, колегія суддів дійшла переконання, що доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 є вагомими, а тому приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки вони спростовують висновки суду першої інстанції.
Проте, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що застосування положень ст. 42 КЗпП України при звільненні позивача було неможливим, оскільки займана позивачем посада була єдиною в установі, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав скорочення чисельності або штату працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Змістом статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми у першу чергу пропонується робота за відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає - інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці), яку працівник може виконувати з урахуванням стану здоров`я. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
З такою пропозицією роботодавець повинен звертатися до працівника не лише при попередженні про наступне звільнення, але й протягом усього строку попередження, якщо на підприємстві з`являються нові вакансії (наприклад, при звільненні працівників інших категорій). При цьому можуть пропонуватися і виконання роботи за строковими трудовими договорами (наприклад, на час відпустки по догляду за дитиною іншого працівника), роботу на умовах неповного робочого часу тощо. Невиконання цього правила свідчить про неналежне виконання роботодавцем своїх обов`язків.
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Тобто, якщо з моменту повідомлення працівників про скорочення та до моменту фактичного звільнення працівника на підприємстві з`явилися будь-які нові вакансії, на роботодавця покладено обов`язок повідомити про це працівника, який підлягає скороченню.
Працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватися добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин.
Невиконання обов`язку щодо працевлаштування вивільнюваного працівника, безумовно негативно впливає на законність процедури скорочення штату та слугує підставою для поновлення вивільненого працівника на роботі. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Аналогічний за своїм змістом правовий висновок наведений Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 25 лютого 2020 року у справі № 310/9675/18 (провадження № 61-2114св19), від 20 жовтня 2020 року у справі № 638/1168/18 (провадження № 61-21272св19), від 07 вересня 2021 року у справі № 306/2424/18 (провадження № 61-1771св20)
Крім того, частиною 2 статті 49-2 КЗпП України визначено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Згідно статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.
Отже, при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.
Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині 2 статті 42 КЗпП України. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.
Відповідно до абзацу 1 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, проте що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
Вказана правова позиція додатково викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 214/9097/13-ц (провадження № 61-9655св18), від 26 червня 2019 року у справі № 641/5330/16-ц (провадження № 61-19724св18).
Зробивши висновок про наявність підстав для поновлення позивача на роботі, суд апеляційної інстанції враховує, що за встановлених фактичних обставин справи на момент звільнення позивача на підприємстві існувало дві вакантні посади - діловода та сторожа, та лише одна з цих посад (діловода) була запропонована позивачеві.
Доводи апеляційної скарги КЗ «Липовецька публічна бібліотека» про те, що посада сторожа не могла бути запропонована позивачеві, адже робота передбачає чергування у нічний час, а за правилами частини першої статті 175 КЗпП України залучення жінок до роботи у нічний час не допускається, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки, що ці доводи не були предметом розгляду в суді першої інстанції, належним чином не викладені та не містять підстав для апеляційного оскарження.
Колегія суддів зазначає, що представником відповідача - комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека», всупереч вищенаведеному, суду не надано беззаперечних доказів того, що даним роботодавцем була дотримана законодавчо визначена процедура вивільнення ОСОБА_1 , у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також не було надано будь-яких інших доказів неможливості подальшого працевлаштування позивача, незважаючи на те, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Надаючи перевагу на залишенні на роботі ОСОБА_4 , відповідач не довів, що вона виконувала значно більший обсяг роботи, порівняно зі ОСОБА_1 , отримувала відзнаки або преміювання за високі показники у роботі тощо.
Наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши вказані обставини, апеляційний суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зміни в резолютивній частині рішення суду першої інстанції назви посади, на якій необхідно поновити позивача.
Відповідно до  п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України  № 13 від 24 грудня 1999 року  «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Разом з цим, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Таким чином, в резолютивній частині рішення окрім визначеної судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, необхідно вказати про виплату цієї суми з обов`язковим утриманням з неї податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Керуючись ч. 4 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ст.ст. 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 червня 2023 року змінити, виклавши абзац третій та четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Поновити ОСОБА_1 на посаді бібліографа І категорії комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області із 01 жовтня 2019 р.
Стягнути із комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 204 291,04 (двісті чотири тисячі двісті дев`яносто одна 04 коп.) грн, з утриманням при виплаті цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів».
В іншій частині рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 червня 2023 року у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 30 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач:                                                                В.П. Рибчинський
Судді:                                                                                Т.О. Денишенко 
                                                                       В.В. Оніщук