ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/254/23 Справа № 202/4455/20 	  	Головуючий у першій інстанції: Бєсєда Г. В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі  ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , третя особа - Індустріальний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства,– 

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з вересня 2014 року по листопад 2018 року він проживав однією сім`єю із ОСОБА_1 без укладення шлюбу. Під час сумісного проживання у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент народження дитини він не перебував з ОСОБА_1 у шлюбі та відповідач надала дитині своє прізвище, а ім`я та по батькові батька дитини зазначила його. Сімейне життя із відповідачем у них не склалося, після чого ОСОБА_1 почала чинити йому та його батькам перешкоди у спілкуванні з дитиною. Наголошував, що він постійно матеріально утримував доньку та брав участь у її вихованні. Тому, у відповідності до ст. 128 СК України, позивач просив визнати його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі чого внести відповідні зміни до актового запису №426 від 25.05.2016 року в книзі реєстрації народжень, вчиненого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зазначивши в графі відомостей про батька ОСОБА_2 .
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Індустріальний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства – задоволено. Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внесено відомості до актового запису №426 від 25.05.2016 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України. Від відповідачки  ОСОБА_1  надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. 05.06.2023 від Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. Від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 06.06.2023 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він бере участь у іншому судовому засіданні; доказів, що адвокат Курячий А.М. бере участь у певній справі та має певний процесуальний статус (сторона, адвокат, представник, тощо) - апеляційному суду не надано, отже таке клопотання є необгрунтованим, адвокатом Курячим А.М. не доведено наявність поважних причин неявки в судове засідання у даній цивільній справі, що розглядається. Також колегія приймає до уваги, що представник відповідачки ОСОБА_1 неодноразово надавав детальні пояснення у суді апеляційної інстанції у даній справі, що підтверджується протоколами та звукозаписами судових засідань суду апеляційної інстанції. Крім того, 05.06.2023 представником відповідачки подане письмове клопотання про проведення розгляду справи без особистої участі відповідачки, за наявними у справі доказами.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25.06.2016 року, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 10). 
Згідно змісту актового запису про народження  ОСОБА_3 №426 від 25.05.2016 року, складеного Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відомості  про батька  зазначені за заявою матері, яка не перебуває у шлюбі,  відповідно до  ч. 1 ст. 135 СК України.
Колегія звертає увагу, що, відповідно до копії актового запису про народження ОСОБА_3 , у заяві в порядку ст. 135 СК України відповідачка вказали ім”я та по батькові батька дитини - “ ОСОБА_6 ”, що збігається з ім”ям та по батькові позивача — ОСОБА_2 . Даний факт, у сукупності з іншими доказами у даній справі, свідчить на користь доводів позивача про те, що саме він є батьком малолітньої ОСОБА_3 , а також, що батьківство позивача визнавалось відповідачкою.
На підтвердження доводів позовної заяви ОСОБА_2 також надано суду спільні фотознімки, на яких зображені сторони з дитиною ОСОБА_7 , родичами позивача (а.с. 11, 74-78), а також супроводження відповідачки позивачем під час її вагітності.
У судовому засіданні місцевим судом в якості свідка допитано ОСОБА_8 , бабусю позивача, яка повідомила, що позивач спільно проживав з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу три роки та від їх спільного проживання у 2016 році народилася дитина - ОСОБА_3 . Вона та позивач завжди допомагала доглядати ОСОБА_1 за дитиною. Стверджує, що батьком ОСОБА_3 є її онук - ОСОБА_2 , що не заперечувалось відповідачкою.
Допитана в якості свідка ОСОБА_9 , мати позивача, повідомила суду, що її син та ОСОБА_1 проживали разом з 2013 року. Відповідач ОСОБА_1 не бажала реєструвати шлюб з її сином. Від спільного проживання у 2016 році у них народилася донька - ОСОБА_3 . До осені 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом та вона, свідок, завжди допомагала доглядати онуку. Після того як її син поїхав на заробітки за межі України відповідачка почала чинити перешкоди у спілкування з дитиною. Стверджувала, що батьком ОСОБА_3 є її син - ОСОБА_2 .
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року по справі призначено генетичну експертизу (а.с. 49-50). Відповідачка не заперечувала щодо призначення експертизи, що підтверджується показами її представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
19 січня 2021 року судом одержане повідомлення  експертної установи про неможливість проведення експертизи внаслідок ухилення від явки ОСОБА_1 з дитиною (а.с. 56). У листі МГЦ “Мама-папа” вказано, що позивачу та відповідачці були направлені рекомендованими листами повідомлення про необхідність явки для здачі біологічних зразків, повідомлено адресу та час для здачі зразків, роз”яснено процедуру; відповідачку також додатково було повідомлено телефонограмою. Позивач з”явився, у нього було взято зразки для виконання експертного дослідження. Відповідачка не з”явилась, присутність дитини не забезпечила.
На підтвердження обставин неявки відповідачки із дитиною для проведення експертизи суду надано копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 , де зазначено, що вона перебувала на амбулаторному лікуванні шість днів — з 01 по 06 січня 2021 року із діагнозом гострий синусит; наявний висновок, що станом на 06 січня 2021 року відповідачка одужала (а.с. 79). Копія виписки не завірена, реєстраційний номер у виписці не вказаний. Доказів, що у період амбулаторного лікування відповідачка була звільнена від роботи, обмежена у пересуванні — суду не надано, клопотання про витребування таких доказів судом — не заявлене, що підтверджується матеріалами цивільної справи. 
У судовому засіданні суду першої інстанції від 15.04.2021 року представник відповідачки не заперечувала щодо повторного направлення ухвали на проведення експертизи.
15 квітня 2021 року місцевим судом ухвалу про призначення експертизи повторно направлено до експертної установи для проведення експертизи (а.с. 82).
09 липня 2021 року суд вдруге повідомлено експертною установою про  неможливість проведення експертизи внаслідок ухилення від явки ОСОБА_1 з дитиною (а.с. 91). У листі експертною установою вказано, що позивачу та відповідачці були направлені рекомендованими листами повідомлення про необхідність явки для здачі біологічних зразків, повідомлено адресу та час для здачі зразків, роз”яснено процедуру; відповідачку також додатково було повідомлено телефонограмою та направлено смс-повідомлення. Відповідачка не з”явилась, присутність дитини не забезпечила.
На підтвердження обставин другої неявки відповідачки із дитиною для проведення експертизи суду надано копії трьох виписок із медичної карти стаціонарного хворого, відповідно до яких малолітня ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні з 27 травня по 01 червня 2021 року, з 16 по 18 червня 2021 року, з 07 по 09 липня 2021 року з діагнозами атипічний дерматит, гостра інфекція верхніх дихальних шляхів, гострий бронхіт (а.с. 105 - 107); виписки мають реєстраційний номер. 
09 листопада 2021 року ухвалу в-третє направлено до експертної установи для проведення експертизи (а.с. 129).
28 січня 2022 року суд в-третє повідомлений експертною установою про неможливість проведення експертизи у наслідок ухилення від явки ОСОБА_1 з дитиною (а.с. 132). У листі МГЦ “Мама-папа” вказано, що позивачу та відповідачці були направлені рекомендованими листами повідомлення про необхідність явки для здачі біологічних зразків, повідомлено адресу та час для здачі зразків, роз”яснено процедуру; відповідачці також додатково було направлено смс-повідомлення. Позивач з”явився, у нього було взято зразки для виконання експертного дослідження. Відповідачка не з”явилась, присутність дитини не забезпечила.
На підтвердження обставин третьої неявки відповідачки із дитиною для проведення експертизи суду надано копію довідки, що малолітня  ОСОБА_10  не відвідувала колектив з 02 по 30 грудня 2021 року через вітряну віспу  (а.с. 145); довідка не містить реєстраційного номеру, копія не завірена. 
12 вересня 2022 року відповідачка  ОСОБА_1  подала до апеляційного суду заяву, де  особисто зазначила, що у випадку прийняття ухвали про призначення судової генетичної експертизи, вона зобов`язується разом зі своєю донькою  ОСОБА_3 з`явитись до експертної установи  для забору відповідних зразків та проведення експертизи для визначення батьківства (а.с. 199).
Ухвалою апеляційного суду від 13 вересня 2022 року призначено у справі судову генетичну експертизу (а.с. 204-206).
Апеляційним судом у судовому засіданні попереджено сторони (їх представників) про наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені статтею 109 ЦПК України.
У повідомленні експерта, яке надійшло на адресу суду 11.10.2022 року, було зазначено клопотання про забезпечення одночасної явки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_11 для відбору біологічних зразків, який відбудеться 24 жовтня 2022 року з 09.00 год до 12.00 у приміщенні відділення судово-медичної генетики КЗ “Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи”.
Матеріали справи містять належні докази повідомлення і позивача, і відповідачки про необхідність з`явитися 24.10.2022 року з 09.00 год до 12.00 год у приміщенні відділення судово-медичної генетики КЗ “Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи”, із зазначенням адреси, для відібрання біологічних зразків; викладене підтверджується письмовими розписками представників кожної із сторін від 21.10.2022 (а.с. 212).
28 жовтня 2022 року експертом повідомлено Дніпровський апеляційний суд про невиконання експертизи, у зв`язку з неявкою гр. ОСОБА_1 з дитиною 24.10.2022 на експертизу (а.с. 209). В-четверте відповідачка не з”явилась до експертної установи та не забезпечила присутність дитини для відібрання зразків генетичного матеріалу. 
На підтвердження  причин неявки до експертної установи  ОСОБА_1  надала апеляційному суду копію   довідки, згідно якої малолітня  дитина ОСОБА_10 з 20.10.2022 по 31.10.2022 хворіла на ГРЗ (а.с. 217); довідка реєстраційного номеру не містить, копія не завірена. Також  надано незавірену копію   консультативного висновку спеціаліста сімейного лікаря   від 31.10.2022, в яких  вказано, що відповідачка  ОСОБА_1  знаходилась на амбулаторному лікуванні з діагнозом ГРЗ з 19.10.2022 по 31.10.2022 (а.с. 219).  
В подальшому, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року матеріали повторно направлені до Комунального закладу "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи "Дніпропетровської обласної ради", що знаходиться за адресою площа Соборна, 14 у м.Дніпро, для проведення судової генетичної експертизи у відповідності до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року у даній справі (а.с. 225-227).
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 приймав участь у судовому засіданні та висловив погодження із повторним направлення матеріалів для проведення експертизи. 
Судом попереджено сторони (їх представників) про наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені статтею 109 ЦПК України.
Отже, сторонам було достовірно відомо про хід розгляду справи та факт призначення експертизи, обов”язок з”явитись для проведення експертизи до експертної установи та обов”язок відповідачки, з якою проживає дитина, забезпечити присутність дитини. 
18 січня 2023 року експертом повторно повідомлено Дніпровський апеляційний суд про невиконання експертизи, у зв`язку з неявкою гр. ОСОБА_1 з дитиною 16.01.2023 на експертизу (а.с. 228). В-п”яте відповідачка не з”явилась до експертної установи та не забезпечила присутність дитини для відібрання зразків генетичного матеріалу. 
На підтвердження причин неявки відповідачки та дитини до експертної установи 16.01.2023 для проведення експертизи представником відповідачки суду надано заяву від 31.03.2023 року із детальними поясненнями, відповідно до яких відповідачка разом із малолітньою  ОСОБА_7  04.01.2023 року виїхали за кордон, “а саме до Румунії, де можуть відчувати себе у більшій безпеці, ніж на території України”, у зв”язку із війною. На підтвердження перебування відповідачки разом із дитиною з 04.01.2023 року за межами України представником відповідачки суду надано копії закордонних паспортів ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 , та дитини ОСОБА_3 , серії НОМЕР_3 , з відмітками про виїзд з України 04.01.2023 та без відмітки про в`їзд в Україну. Аналогічна інформація викладена представником відповідачки у заяві, яка отримана апеляційним судом 05.06.2023 року.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 11.04.2023 року представник відповідачки підтвердив зміст наведеної вище заяви 31.03.2023 року, надав детальні пояснення, що з 04.01.2023 року та станом на час проведення судового засідання 11.04.2023 року відповідачка разом із дитиною перебувають за межами України; що відповідачці, перебуваючи із дитиною за межами України, не вдалося знайти у країні перебування спеціалізованої установи, яка б мала можливість відібрати у відповідачки і її дочки зразки біологічного матеріалу для проведення генетичної експертизи. Викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції від 11 квітня 2023 року.
Однак, на виконання ухвали апеляційного суду від 11.04.2023, Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 01.05.2023 за вих. №91-20007/18/23 надано відомості про перетин державного кордону України громадянкою України ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 року по час надання відповіді (01.05.2023), згідно якої  ОСОБА_1  виїхала з України 04.01.2023 о 09:06 год через пункт пропуску “Порубне”, а через декілька хвилин 04.01.2023 о 09:43 в`їхала до України через пункт пропуску “Порубне”; інша інформація про перетин кордону у період з 24.02.2022 року по 01.05.2023 — відсутня.
Отже, на час проведення експертизи 16.01.2023 відповідачка перебувала у межах території України та суду було повідомлено неправдиву інформацію про перебування відповідачки разом із дитиною за межами України, тобто відсутні поважні причини неявки відповідачки разом із дитиною для проведення експертизи 16.01.2023 року. 
Твердження представника відповідачки, викладені у письмовій заяві від 31.03.2023 року (а.с. 244 — 245) та у заяві від 02.06.2023 року, що відповідачка разом із малолітньою  ОСОБА_7  04.01.2023 року виїхали за кордон, а саме до Румунії, де можуть відчувати себе у більшій безпеці, ніж на території України, у зв”язку із війною, - є неправдивими. Адже, згідно відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відповідачка 04.01.2023 о 09:43 в`їхала до України та у період до 01.05.2023 більше територію України не полишала.
З урахуванням встановлених вище фактів, що підтверджуються матеріалами справи, відповідачка, формально декларуючи згоду на проведення генетичної експертизи, п”ять разів не з”явилась для проведення експертизи та не забезпечила присутність дочки. Відповідачка не вжила жодного заходу для узгодження дати проведення експертизи у зручний для неї день, з урахуванням, зокрема, стану здоров”я дитини та відповідачки. Більше того, обгрунтовуючи неявку на експертизу 16.01.2023 року перебуванням відповідачки разом із дочкою ОСОБА_7 за межами України, - відповідачкою повідомлено суду неправдиву інформацію, оскільки судом встановлено, що з 05.01.2023 року по 01.05.2023 року включно відповідачка постійно перебуває у межах території України. 
Таким чином, призначена у даній справі судова генетична експертиза не була проведена через ухилення відповідачки від явки з дитиною на експертизу. Без представлення експерту можливості здійснити забір біологічного матеріалу відповідачки та малолітньої ОСОБА_11 — проведення генетичної експертизи є неможливим. Отже, колегія дійшла висновку про наявність підстав для застосування наслідків, які передбачені ст. 109 ЦПК України. 
Відповідно до частини першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України).
Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №399/1029/15-ц (провадження №61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.
Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №760/3977/15-ц (провадження №61-2081зпв18) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, зокрема, показам свідків, представленим суду фотознімкам, співпадінню ім”я та по батькові позивача з даними про батька дитини, які вказані за заявою відповідачки в актовому записі про народження, які доводять твердження позивача, що він є батьком малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та факт визнання відповідачкою протягом тривалого періоду часу, що біологічним батьком ОСОБА_12 є саме позивач; оцінивши процесуальну поведінку ОСОБА_1 , встановивши наявність підстав для застосування наслідків, які передбачені ст. 109 ЦПК України у зв”язку з ухиленням відповідачки від проведення експертизи, що призвело до неможливості проведення генетичної експертизи, детальне обгрунтування чого наведене вище, - колегія суддів дійшлависновку про наявність підстав для встановлення, що позивач є батьком малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та необхідність залишення рішення місцевого суду про задоволення позову без змін. 
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №478/690/18 (провадження №61-18333св19), від 09 вересня 2020 року у справі №277/836/16-ц (провадження №61-48029св18). Ця правова позиція щодо застосування положень статті 109 ЦПК України є незмінною, що підтверджується постановою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі №199/3284/19.
Доводи апеляційної скарги, що установлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку експертизи є необґрунтованими, оскільки поведінка відповідачки свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини та спростування доводів позивача про його батьківство та про зловживання відповідачкою правами шляхом ухилення від участі у генетичній експертизі.
Уданій справі проведення експертизи має суттєве значення для обох сторін (оскільки позиція позивача та відповідача у відношенні батьківства є протилежною), тому саме висновок експерта мав би підтвердити ту чи іншу позицію сторін.
А отже, сторони у відповідності до частини першої статті 44 ЦПК України повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідачці  ОСОБА_1 , її представникубуло роз`яснено наслідки ухилення від участі в експертизі.
Таким чином  ОСОБА_1 порушено встановлений законодавцем спеціальний процесуальний порядок для вирішення спору такої категорії як батьківство, а тому для неї можливе запровадження санкції для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб, як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
ОСОБА_1 не виявила заінтересованості у якнайшвидшому вирішенні справи, її дії спрямовані на затягування судового розгляду, порушують розумні строки розгляду справи та принцип рівності сторін, суперечить інтересам малолітньої дитини.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка повідомляла суд, який призначив експертизу та експертну установу про неможливість з`явитися для надання біологічних зразків, до призначеної експертом дати. Клопотання про перенесення на іншу дату та час також не подавала.
Отже відповідачка не вчинила будь-яких дій, спрямованих на встановлення істини у справі.
Передбаченим статтею 106 ЦПК України правом подати до суду висновок експерта складений на власне замовлення,  ОСОБА_1 також не скористалась.
Колегія звертає увагу, що законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей СК України і, відповідно, вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить відповідно до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства заявника особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Встановлене частиною другою статті 129 СК України правило спеціальної позовної давності в один рік не може бути поширене на позови про визнання батьківства, які пред`являються у інший спосіб, передбачений статтею 128 СК України. До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-615цс16; правова позиція залишається незмінною.
Посилання щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які грунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду про встановлення батьківства та похідної вимоги про зобов`язання внести зміни до актового запису про народження є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова