ПОСТАНОВА 
Іменем України

16 серпня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/4271/22
провадження № 22-ц/4809/875/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Чельник О.І.
за участю секретаря судового засідання Напрюшкіної О.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Авансар», 
треті особи – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Бершадський Сергій Миколайович,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 лютого 2023 року у складі судді Варакіної Н.Б.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Авансар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Бершадський Сергій Миколайович про захист прав споживачів.
В обґрунтування позову зазначала, що 31.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис за №75274 від 31.05.2021 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» грошових коштів за кредитним договором № МФ-36200133267 від 10.05.2016 року в сумі 70 451,69 грн, з яких: 18 715,76 грн – заборгованість за тілом кредитом; 49 985,93 грн – заборгованість за відсоткам та комісією; 900,00 грн – заборгованість за пенею; 850,00 грн – плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом. За заявою стягувача ТОВ «ФК «Авансар» - приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Бершадським Сергієм Миколайовичем було відкрито виконавче провадження № 69531275. У межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди.
Вказує, що виконавчий напис за №75274 від 31.05.2021 року є незаконним та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку, оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, при наявності безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. Разом з тим, нотаріус не повідомляв Боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис оскільки ним не було перевірено безспірність вимог кредитора.
Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №75274 від 31.05.2021 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем щодо примусового стягнення з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Авансар» заборгованість за період з 10.05.2016 по 28.05.2021 в сумі 70451,76 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 лютого 2023 року позов задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №75274 від 31.05.2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Авансар» грошових коштів в сумі 70 451,76 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Авансар» на користь держави судовий збір в розмірі 1488,60 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Авансар» на користь  ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду щодо стягнення судових витрат, ТОВ «ФК «Авансар» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його в частині ухвалення рішення про стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. та ухвалити нове, яким в задоволені позову в цій частині відмовити. 
В апеляційній скарзі зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги заяву відповідача про зменшення заявлених витрат на правову допомогу.
Позивач не направив на адресу відповідача попередній розрахунок сум судових виграт на правову допомогу, де чітко вказано, за які саме послуги адвоката була сплачена вказана сума, а це суперечить принцииу змагальності цивільного судочинства, позбавляє права відповідача дати свою згоду або спростувати можливо необгрунтовані витрати на правову допомогу позивача.
Також, вказує, що позивач не надав попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на правову допомогу, а також копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ордер, які підтверджує факт, що саме ця особа має право займатися адвокатською діяльністю.
Зауважує, що у переліку доданих до позовної заяви документів, відсутній підписаний акт приймання-передачі виконаних робіт між позивачем та адвокатом, що взагалі спростовує факт надання таких послуг. У якості доказу надання правової допомоги при розгляді цивільної справи, адвокатом Шведовим С.П. надано тільки договір надання професійної правничої допомоги від 15.08.2022 та розрахункову квитанцію № 03508, яка на його думку, не є доказом щодо фактично наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості. 
Вважає, що оскільки дана справа є незначної складності, її розгляд проводився у порядку спрощеного позовного шровадження без виклику сторін, витрати на правову у розмірі 20 000,00 грн. є неспівмірними та нерозумними. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено на основі повних і всебічно з?ясованих обставин, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального та процесуального права, вірно витлумачив всі норми.
Вказує, що відповідачем на обґрунтування доводів апеляційної скарги про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу не надано доказів такої неспівмірності.
Просив апеляційну скаргу залишити без задоволенн, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини
31.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис за №75274 від 31.05.2021 року про стягнення з Позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» грошових коштів за кредитним договором № МФ-36200133267 від 10.05.2016 року в сумі 70 451,69 грн, з яких: 18 715,76 грн – заборгованість за тілом кредитом; 49 985,93 грн – заборгованість за відсоткам та комісією; 900,00 грн – заборгованість за пенею; 850,00 грн – плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом.
За заявою стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» - приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Бершадським Сергієм Миколайовичем було відкрито виконавче провадження № 6953127501 від 01.08.2022 року. У межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 01.08.2022 року.
Позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджені належними та допустимим доказами, а саме договором про надання правничої допомоги від 15.08.2022 року, розрахункова квитанція серії АВБ № 013508 від 15.08.2022 року на суму 20 000 грн.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення         
Строни, які були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Рішення суду оскаржується в частині стягнення витрати на правову допомогу, в іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Звертаючись до суду з даним позовом, представник ОСОБА_1 просив відшкодувати понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
На підтвердження цих витрат до позовної заяви долучено договір про надання правничої допомоги від 15.08.2022 року та розрахункова квитанція серії АВБ № 013508 від 15.08.2022 року на суму 20 000 грн.
Пунктами 4.1 та 4.2 цього договору передбачено, що вартість правничої допомоги складає 20 000 грн., цей розмір гонорару є фіксованим.
Колегія суддів вважає, що надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, без надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, зазначення витраченого часу адвокатом, на загальну суму 20 000 грн., не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.
Частиною 4 ст.137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ( ч.5 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У частині другій статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Законодавством України не встановлено спеціальних вимог щодо порядку підтвердження оплати правничої допомоги для цілей розподілу судових витрат.
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені стороною позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. є завищеними та не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З вищевикладеного вбачається, що суд вправі зменшувати розмір витрат на правову допомогу, в разі заявлення іншою стороною клопотання про їх не співмірність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 (справа № 907/357/16).
З матеріалів справи вбачається, що 09.12.2022 відповідачем до суду подано клопотання про зменшення заявлених витрат на правову допомогу, яке обґрунтуване тим, що стороною позивача не надано суду попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на правову допомогу та не направлено їх відповідачу. Також просив суд врахувати співмірність зазначеної суми витрат на правову допомогу та складністю даної справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Проаналізувавши надані ОСОБА_2 договір про надання правничої допомоги та розрахункову квитанцію, апеляційний суд вважає, що відображена у них інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та співмірності виконання відповідних робіт.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Виходячи із змісту письмових доказів, наданих представником позивача - адвокат Шведовим С.П., враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення вимог щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.
Разом з тим, із врахуванням невеликої складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, надання послуг колегія суддів приходить до висновку, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Авансар» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За наведених обставин та відповідно до положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване судове рішення підлягає зміні.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Авансар» задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 лютого 2023 року в частині розміру витрат на правову допомогу змінити. Зменшити розмір стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Авансар» на користь   ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з 20000 грн. до 7000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 16 серпня 2023 року.

Головуючий суддя                                                         А.М. Головань
Судді                                                                                 Л.М. Дьомич
О.І. Чельник