ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/14407/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  18 вересня 2023 року                                                                                     м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, треті особи: приватне сільськогосподарське підприємство "Переселенське - К", товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Пульс" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі-відповідач, ГУ ДПС у Київській області), треті особи: приватне сільськогосподарське підприємство "Переселенське - К" товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Пульс", у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.05.2020 № 5074569-5505-1016.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року позов було задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що спірне рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки аналіз п.281.3 ст.281 ПК України дозволяє дійти висновку, що умовою для застосування пільг зі сплати земельного податку власнику земельної ділянки є передача останньої в оренду платнику єдиного податку четвертої групи.
Згідно п.3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 3222286000:03:017:0027, загальною площею 3,2488 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Між позивачем як орендодавцем та ТОВ "Агро Пульс" як орендарем, 19.03.2013 укладено договір оренди земельної ділянки № б\н, згідно з яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: 3222286000:03:017:0027, загальною площею 3,2488 га, яка знаходиться на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області.
Відповідно до п. 4.6 договору сплата всіх податків, зборів, що випливають з даного Договору, проводиться орендарем у встановленому законодавством порядку.
Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду позивач передав в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,2488 га, яка знаходиться на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, а орендар прийняв земельну ділянку згідно договору оренди № б/н від 19.03.2013 і зобов`язується використовувати її у відповідності до мети, визначеної у договорі.
В подальшому, між товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Пульс" та приватним сільськогосподарським підприємством "Переселенське-К" був укладений договір про співпрацю від 01.05.2018 № 02/18, предметом якого є співпраця Сторін в процесі здійснення господарської діяльності, визначена у розділі 2 цього договору.
Пунктом 2.1.4 договору визначено, що сторона 2 зобов`язується для забезпечення співпраці надати можливість стороні 1 безперешкодно та на власний розсуд обробляти земельні ділянки, які належать стороні 2 на праві власності або праві користування з правом засіву, вирощування та збору на них сільськогосподарських культур. Усі вирощені культури та зібрані на умовах цього договору продукція є власністю сторони 1, яка вправі розпоряджатися ними на власний розсуд з метою отримання прибутку.
З огляду на наведене, землекористувачем належної ОСОБА_1 на праві приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером: 3222286000:03:017:0027, загальною площею 3,2488, починаючи з 01.05.2018, є приватне сільськогосподарське підприємство "Переселенське-К". 
Головним управлінням ДПС у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення від 08.05.2020 № 5074569-5505-1016, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання  за платежем "земельний податок з фізичних осіб" за 2020 рік у розмірі 861,94 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся з позовом до суду.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів враховує наступне.
Положеннями статті 7 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
Статтею 23 ПК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, один об`єкт оподаткування може утворювати кілька баз оподаткування для різних податків. У випадках, передбачених цим Кодексом, конкретна вартісна, фізична або інша характеристика певного об`єкта оподаткування може бути базою оподаткування для різних податків.
Відповідно до пункту 36.1, 36.2 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.
За приписами пункту 36.4 статті 36 ПК України виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.
Згідно з пунктами 37.1, 37.2 статті 37 ПК України підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку (пункт 38.1, 38.2 статті 38 ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
За змістом підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Згідно зі статтею 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України встановлено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 3222286000:03:017:0027, загальною площею 3,2488 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
У спірних правовідносинах приватне сільськогосподарське підприємство "Переселенське-К" користується земельними ділянками на підставі договору про співпрацю з ТОВ "Агро Пульс", який, в свою чергу, за договорами оренди прийняв земельні ділянки сільськогосподарського призначення від громадянки України ОСОБА_1 , якій ці земельні ділянки належать на праві приватної власності.
Отже, фактичним землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером: 3222286000:03:017:0027, загальною площею 3,2488 га, яка знаходиться на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області є Приватне сільськогосподарське підприємство "Переселенське-К". 
Договір оренди землі, за визначенням статті 13 Закону України "Про оренду землі", це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Таким чином, об`єктом плати за землю є земельна ділянка, надана в користування з метою провадження господарської діяльності підприємства, а майнові права на вказану земельну ділянку передаються до складеного капіталу такого підприємсва, яке реалізуючи права землекористувача, має обов`язок внесення плати за землю. Саме з таких підприємств плата за землю справляється щорічно у вигляді земельного податку або орендної плати. 
З комплексного аналізу норм ПК України можна зробити висновок, що після укладення договору користування землею, обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює саме юридична особа, відповідно земельний податок підлягає сплаті фактичним землекористувачем, яким в даному випадку є приватне сільськогосподарське підприємство "Переселенське-К".
Як вбачається з матеріалів справи, приватним сільськогосподарським підприємством "Переселенське-К", як землекористувачем, обліковувалася спірна земельна ділянка у власному податковому обліку та сплачувався за неї відповідний податок, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи. 
Отже, спірне податкове повідомлення-рішення, винесене по відношенню до позивача підлягає скасуванню, оскільки податкове зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" повинен сплачувати суб`єкт відповідних податкових правовідносин. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що у подібних правовідносинах у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 804/16045/15 Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду висловив правову позицію, відповідно до якої визнав правомірним нарахування контролюючим органом фермерському господарству плати за землю, яка використовується на підставі договору оренди, укладеного між районною державної адміністрацією та громадянином, який є засновником та керівником такого фермерського господарства.
Так, Верховним Судом було зазначено, що закон прямо відносить до земель фермерського господарства землі, отримані його засновником у власність для створення цього господарства, отже, до земель фермерського господарства відносяться в тому числі і землі отримані засновником цього фермерського господарства в оренду з метою створення цього господарства та які фактично передані ним такому господарству й використовуються за цільовим призначенням. Таким чином, податкове зобов`язання з плати за землю повинен сплачувати фактичний землекористувач - фермерське господарство.
Щодо доводів апелянта відносно застосування до позивача приписів пункту 281.3 статті 281 ПК, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 281 ПК України передбачені пільги щодо сплати земельного податку для фізичних осіб.
Зокрема, пункт 281.3 статті 281 ПК України встановлює, що від сплати податку звільняються на період дії єдиного податку четвертої групи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі земельних ділянок та земельних часток (паїв) в оренду платнику єдиного податку четвертої групи.
Колегія суддів зауважує, що ні позивач, ні приватне сільськогосподарське підприємство "Переселенське-К" не вимагають застосування пільг до себе щодо сплати земельного податку, що підтверджується фактом сплати такого приватним сільськогосподарським підприємством "Переселенське-К" за відповідну земельну ділянку.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з тим, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, про що вірно вказано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують, колегія суддів вважає, що вказана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                                І.В. Федотов

Судді:                                                                                                     Н.М. Єгорова

    Є.О. Сорочко