ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7732/19  Номер провадження 22-ц/814/3100/23	Головуючий у 1-й інстанції Материнко  М.О.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача                Дряниці Ю.В.,
суддів:                      Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 лютого 2023 року за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із вказаним позовом. Вказував, що 16 грудня 2018 року о 23-30 год. сталася ДТП в м. Полтаві по вул. Козака,8, за участю автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з.  НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1  та автомобіля Mitsubishi Lancer, д.н.з.  НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6799867 від 15 листопада 2018 року в страховій компанії Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування». Згідно полісу страхова сума на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю – 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну – 100 000 грн., франшиза – 1 000 грн. На місці ДТП було оформлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), в якому  ОСОБА_2  підтвердила свою винуватість. 17 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль. Цього ж дня представником страхової компанії був складений акт огляду транспортного засобу.
Представником страхової компанії було повідомлено позивача про те, що він може відремонтувати автомобіль за власні кошти на станції технічного обслуговування, яка має договір із ПрАТ СК «Арсенал Страхування», а страхова компанія на підставі рахунку за ремонт компенсує йому витрати, що і було зроблено позивачем. ФОП ОСОБА_3 , у якого наявний договір із страховою компанією, провів ремонт автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 та надав позивачу акт виконаних робіт, згідно якого вартість ремонту склала 33 020 грн., в тому числі вартість заміни дзеркала заднього виду з правої сторони. Позивач сплатив ФОП ОСОБА_3 вартість ремонту автомобіля в повному обсязі, після чого повідомив страхову компанію про вартість витрат на ремонт автомобіля. Відповідач здійснив позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 4 980,46 грн. Розрахунок суми страхового відшкодування було складено на підставі висновку експерта та звіту про визначення вартості матеріального збитку, відповідно до яких вартість матеріального збитку , завданого власнику транспортного засобу Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 складає 5 980, 46 грн. без ПДВ на запасні частини . З даної суми була відрахована сума франшизи в розмірі 1000 грн., а тому сума страхового відшкодування склала саме 4 980, 46 грн.
З даним розміром сплаченого страхового відшкодування позивач не згодний, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом. Прохає суд стягнути з відповідача різницю між фактично сплаченим ним розміром вартості ремонту і виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 24420 грн., 3 % річних за весь час прострочення грошового зобов`язання в розмірі 331 грн., інфляційні втрати в розмірі 331 грн., пеню за неналежне виконання зобов`язання у розмірі 3865,72 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 лютого 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 , відшкодування завданої шкоди 28 982, 19 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 768, 40 грн. та витрати за проведення судових експертиз в розмірі 12 748, 32 грн. 

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує, що при розрахунку матеріального збитку підлягає застосуванню коефіцієнт фізичного зносу. 

       Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку часткове задоволення апеляційної скарги. 

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 грудня 2018 року о 23-30 год. сталася ДТП в м. Полтаві по вул. Козака,8, за участю автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6799867 від 15 листопада 2018 року в страховій компанії Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування». Згідно полісу страхова сума (ліміт відповідальності ) на одного потерпілого становить : за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю – 200 000 грн., за шкоду , заподіяну майну – 100 000 грн., франшиза – 1 000 грн.
На місці ДТП було оформлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), в якому ОСОБА_2 підтвердила свою винуватість, у чому і розписалася.
Зі слів позивача, ОСОБА_2 рухаючись на своєму автомобілі Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснила виїзд на смугу зустрічного руху, по якій рухався автомобіль Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який намагаючись уникнути лобового зіткнення, прийняв праворуч та зачепив правою стороною автомобіля, яким керував, сміттєві баки, які знаходились уздовж проїжджої частини по вул. Козака, 8, в м. Полтава.
Дані обставини повністю підтверджуються заявою про настання події , що має ознаки страхового випадку по договору ОСЦПВВНТЗ та звітом про результати огляду місця події.

Після повідомлення ОСОБА_2 про ДТП страхову на місце ДТП прибув аварійний комісар, за участю якого було засвідчено факт дорожньо-транспортної пригоди, зроблено відповідні заміри та фотознімки.
17 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль. Цього ж дня представником страхової компанії був складений акт огляду транспортного засобу.
ФОП ОСОБА_3 , провів ремонт автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 та надав позивачу акт виконаних робіт, згідно якого вартість ремонту склала 33020 грн., в тому числі вартість заміни дзеркала заднього виду з правої сторони.
04 січня 2019 року позивач сплатив ФОП ОСОБА_3 вартість ремонту автомобіля в повному обсязі, після чого повідомив страхову компанію про вартість витрат на ремонт автомобіля.
15 березня 2019 року відповідач здійснив позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 4 980,46 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування у повному обсязі відповідно до умов договору страхування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.
Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, за змістом статті 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у повному обсязі – не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат має право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, у разі, якщо розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженої речі, які понесені потерпілим, перевищують вартість визначеного із урахуванням фізичного зносу матеріального збитку пошкодженого автомобіля, то різниця між цими сумами має бути відшкодована особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність відповідно до правила статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Що стосується доводів скарги щодо необґрунтованості нарахування штрафних санкцій із посиланням на постанову Верховного Суду у справі № 456/3525/15 від 13 лютого 2019 року, то колегія суддів зауважує, що вказана позиція суду касаційної інстанції стосується правовідносин в межах яких страховиком оспорювалося наявність підстав для здійснення страхової виплати, а тому прострочення виконання зобов`язання почалося з дня ухвалення судового рішення, яким встановлена протиправність відмови страховика у виплаті страхового відшкодування. Позаяк, у межах даної справи страховиком не оспорюється настання стархового випадку та йому було відомо про фактичний розмір понесених потрепілою особою витрат, проте, він прострочив виконання зобов`язання у повному обсязі, що зумовлює нарахування штрафних санкцій. 
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач                                                                      Ю. В. Дряниця

Судді:                                                                                            О. І. Обідіна

                                                                                                          О. В. Прядкіна